ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"06" червня 2016 р.Справа № 924/1770/15

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Радченя Д.І., розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_1 м. Хмельницький з грошовими вимогами до боржника в сумі 86262,69 грн. по справі порушеній

за спільною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницьк ОСОБА_2 ЛТД с.Осташки Хмельницького району Хмельницької області та ОСОБА_1 м.Хмельницький

до приватного виробничого підприємства „Добробут - СП м.Хмельницький

про визнання банкрутом

Представники сторін:

Від кредиторів: ОСОБА_1 фізична особа

Від боржника: ОСОБА_3 - представник ПВП „Добробут-СП за дов. №1 від 12.01.2015 р.

За участю: розпорядника майна ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду від 23.12.2015 р. порушено провадження у справі про банкрутство ПВП „Добробут - СП, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядженням майном боржника на строк 115 календарних днів, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_5, оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення (повідомлення) про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави приватного виробничого підприємства „Добробут - СП, попереднє засідання суду у справі №924/1770/15 призначено на 10:00 год. "03" березня 2016 р..

Даною ухвалою визнано вимоги ініціюючих кредиторів до боржника, в тому числі і фізичної особи ОСОБА_1 ОСОБА_1, в сумі 88239,81 грн.

Ухвалою суду від 16 травня 2016 року затверджено реєстр вимог кредиторів у справі № 924/1770/15, та визнано, що вимоги кредиторів до боржника приватного виробничого підприємства „Добробут-СП складають загалом 1 644 528, 71 грн., а підсумкове засідання суду призначено на 10 год. 14 червня 2016 року.

16 травня 2016 року за вх.№05-06/395/16 на адресу суду, надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 АДРЕСА_1 про визнання грошових вимог (збільшення грошових вимог) до боржника в сумі 86262,69 грн., з яких 78306,60 грн. інфляційне збільшення боргу та 7956 грн.09 коп. річних, яка ухвалою суду від 17.05.2016р. призначена до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2016р.

Заявник ОСОБА_1 в засіданні суду 06.06.2016р. заяву зі збільшеними грошовими вимогами до боржника підтримує та просить її задовольнити.

Представник боржника в судовому засіданні заперечує проти додаткових (збільшених) вимог кредитора ОСОБА_1 та просить суд відмовити в їх задоволенні, оскільки на його думку такі вимоги вже були предметом судового дослідження, тому додаткове нарахування інфляційних та річних на його думку є неможливим.

Розпорядник майна боржника ОСОБА_4 в судовому засіданні та письмовому пояснені вимоги ОСОБА_1 не визнає, як такі, що подані за межами місячного строку та після затвердженого реєстру вимог кредиторів.

Суд, оцінивши подані заявником документи, рахує їх достатніми для розгляду по суті заяви з кредиторськими вимогами фізичної особи ОСОБА_1 до ПВП „Добробут - СП, враховуючи таке.

Положеннями ч.2 ст.41 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Статтею 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом зазначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Положеннями абз.4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом зазначено, що грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно п. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобовязані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на з'явлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Копії відповідних заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна.

Відповідно до п.4 ст. 23 Закону особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Відповідно до абзаців 2 та 3 ч. 6 статті 23 та ч. 2 статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Статтею 45 Закону визначено черговість задоволення вимог кредиторів. Відповідно до змісту наведеної статті у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про банкрутство від 18.12.2009р. № 15, в п. 14 вказано, що при визначенні розміру вимог за грошовими зобов'язаннями господарським судам слід враховувати, що грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових вимог кредитора зараховується заборгованість за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів та позики з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, а також індекс інфляції від суми основного боргу та три проценти річних від простроченої суми, нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до пунктів 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів доданих до заяви та як встановлено рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2012 р. у справі №2218/12501/2012, між фізичною особою ОСОБА_1 та ПВП "Добробут СП" укладено попередній договір купівлі-продажу на дольову участь у будівництві житла за умовами якого сторони зобовязались в строк до 31.12.2009 року укласти договір купівлі-продажу квартири, а саме трикімнатної квартири площею 85,4 кв.м. за адресою м.Хмельницький вул..Курчатова, 6/2 ОСОБА_6 був укладений в простій письмовій формі. На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу ОСОБА_1 внесено в касу боржника попередню оплату за квартиру в сумі 100 000 грн.

Надалі відповідно до угоди від 12.11.2009 року сторони домовилися про розірвання умов попереднього договору. Проте через невиконання боржником умов угоди про розірвання попереднього договору ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушеного права про повернення внесених в касу боржника коштів з нарахуванням процентів за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2012 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14.11.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.12.2012 року, позов ОСОБА_1 до ПВП „Добробут СП задоволено, на користь ОСОБА_1 стягнуто 128333,99 грн., з посиланням на приписи статей 536, 1212, 1214 ЦК України.

Під час примусового виконання судового рішення частково погашено заборгованість, а саме на суму 40094,18 грн. Отже загальна сума заборгованості безспірних і непогашених грошових вимог ОСОБА_1 складає 88239,81 грн., що підтверджується ухвалою господарського суду Хмельницької області про порушення провадження у цій справі. Зазначена ухвала Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 залишена без змін.

Судом враховуються положення ст. 35 ГПК України, відповідно до яких обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач частково погасив заборгованість перед ОСОБА_1, стягнуту рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2012 р. у справі №2218/12501/2012, а саме в сумі 40094,18 грн. Таким чином станом на момент подання заяви про збільшення грошових вимог (16.05.2016р.) рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2012 р. у справі №2218/12501/2012, залишається боржником не виконане і його заборгованість перед заявником становить в сумі 88239,81 грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кредитором відповідно до вимог ст.625 ЦК України нараховано до стягнення з боржника, 78306,60 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних в сумі 7956 грн. за період з 13.05.2013 р. по 13.05.2016 р.

Приписи статті 625 ЦК України не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення питання про стягнення основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу та сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою основного боргу, так і окремо від неї.

Така правова позиція викладена у п. 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Судом враховується, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання зі сплати інфляційних та 3% річних з прийняттям судового рішення та не виключає відповідальності згідно зі ст. 625 ЦК України за порушення строків проведення розрахунків.

Крім того, у п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013 р. №41 передбачено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. (Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, що відображено, зокрема, у постанові від 05.12.2011 р. по справі №16/164 (2010)).

Статтею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку, що позовні вимоги заявлені правомірно, обґрунтовані, підтверджені поданими доказами, а тому їх належить задовольнити.

Враховуючи викладене грошові вимоги гр.ОСОБА_1 в сумі 86262,69 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення розпорядника майна розглянуто і до уваги не приймається , як таке, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Судом враховується, що у відповідності до ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір визначено, що за звернення до суду з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом ставка судового збору становить два мінімального розміру заробітної плати.

Згідно з ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальну заробітну плату з 1 січня визначено у розмірі 1378,00 грн..

Кредитором у відповідності до квитанції №17W456010 13.05.2016 р. сплачено судовий збір за звернення до суду з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство в сумі 2756,00 грн..

Враховуючи викладене, в звязку з обґрунтованим зверненням кредитора до суду з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство і до прийняття постанови про визнання його банкрутом, суд вважає за належне покласти обов'язок по відшкодуванню заявнику судового збору в сумі 2756,00 грн. на боржника.

Керуючись ст.ст. 1, 23, 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 4, 5 Закону України "Про судовий збір", ст.86 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -

у х в а л и в:

1. Визнати грошові вимоги фізичної особи ОСОБА_1 АДРЕСА_1 до боржника приватного виробничого підприємства „Добробут - СП м.Хмельницький, вул.Курчатова, 6/1, у сумі 86262,69. грн. (вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят дві грн. 00 коп.).

2. Зобов'язати розпорядника майна ОСОБА_4 включити грошові вимоги фізичної особи ОСОБА_1 АДРЕСА_1 до боржника ПВП „Добробут - СП м.Хмельницький, вул.Курчатова, 6/1, , у сумі 86262,69. грн. (вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят дві грн. 69 коп.) до реєстру вимог кредиторів боржника відповідно до черговості визначеної ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме 88262,69 грн. вимоги шостої черги.

3. Покласти на боржника ПВП „Добробут - СП м.Хмельницький, вул.Курчатова, 6/1, , обов'язок по відшкодуванню фізичній особі ОСОБА_1 судового збору у сумі 2756,00 грн. (дві тисячі сімсот пятдесят шість гривень) у зв'язку з розглядом заяви з грошовими вимогами до боржника (перша черга) .

Ухвалу надіслати розпоряднику майна, кредитору, боржнику, Головному управлінню юстиції у Хмельницькій області.

Суддя Радченя Д.І.

Віддрук.5 прим.

1 - до справи;

2 заявнику - ОСОБА_1. АДРЕСА_2 надіслати;

3 - боржнику - ПВП "Добробут-СП", м.Хмельницький, вул.Курчатова, буд.6/1; -надати;

4 розпоряднику майна ОСОБА_4, вул. Курчатова, буд.8, оф. 215, м. Хмельницький, , 29025. надати;

5 - Головне управління юстиції у Хмельницькій області.