ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 922/999/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Луганського національного аграрного університету, м.Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк
про стягнення коштів в розмірі 2 842 842,02 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 14-109 від 18.04.2014 року,

відповідача - ОСОБА_2, дов. № б/н від 17.11.2015 року,

3-тьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України", м. Київ (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області до відповідача - Луганського національного аграрного університету, м. Харків про стягнення суми основного боргу в розмірі 1426304,96 грн., пені в сумі 196537,49 грн., 3% річних в розмірі 81843,55 гр. та інфляційних втрат в розмірі 1138156,02 грн., також позивачем заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 42642,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 1438/14-БО(Т)-20 від 21.01.2014 року в частині повної та своєчасної сплати заборгованості за поставлений природний газ; в якості правових підстав позову - на положення ст.ст. 530, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30 березня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 11 квітня 2016 року о 10 годині 45 хвилин.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11 квітня 2016 року було задоволено заяву позивача та залучено до участі у справі третю особу - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, а розгляд справи було відкладено на 27 квітня 2016 року о 10 годині 00 хвилин.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2016 року було задоволено заяву відповідача про витребування у Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області додаткових документів по справі, а розгляд справи відкладено на 17.05.2016 року о 09:30.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від17.05.2016 року розгляд справи було відкладено на 31.05.2016 року о 09:30.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.05.2016 року за клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено на 07.06.2016 року о 10:00.

07.06.2016 року до суду від відповідача надійшов супровідний лист, в якому він просить суд долучити до матеріалів справи додаткові документи по справі.

Надані документи долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 07.06.2016 надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на викладене у відзиві.

Третя особа правом на участь представника у судовому засіданні не скористалася, причину неявки не повідомила, витребуваних судом документів не надала. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника третьої особи за наявними в справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

21.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі-Постачальник, НАК "Нафтогаз України") та Луганським Національним Аграрним Університетом (надалі - Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №1438/14-БО(Т)-20 (надалі-Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно п. 11 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до п.5 Договору "Ціна газу" сторони домовились, що ціна за 1000 куб.м газу становить 2448,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ -2% та податок на додану вартість за ставкою - 20% (п.5.2. Договору).

Сторони, також домовились, що ціна за 1000,0 куб.м. газу встановлюється на рівні граничної ціни на газ та тарифів, затвердженим уповноваженим органом на момент укладення цього договору, у разі зміни уповноваженим органом граничної ціни на газ та/або тарифів, Сторонами в обов'язковому порядку застосовується нова ціна на газ та/або тарифи з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п.3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Судом встановлено, що позивач свої обов'язки за договором в частині постачання природного газу виконав належним чином.

Так, на виконання умов договору, протягом січня-квітня 2014 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 2444620,23 грн., що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на актах приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.01.2014 за поставлений газ у січні 2014 року на суму 845744,77 грн. (а.с. 19);

- б/н від 28.02.2014 за поставлений газ у лютому 2014 року на суму 815026,57 грн. (а.с.20);

- б/н від 31.03.2014 за поставлений газ у березні 2014 року на суму 577502,44 грн. (а.с.21),

- б/н від 30.04.2014 за поставлений газ у квітні 2014 року на суму 206346,45 грн. (а.с. 22).

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем (позивачем) умов договору.

Відповідно до п.6.1. Договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу

Втім, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, лише частково сплатив борг за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 1426304,96 грн., а тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця включно, наступного за місяцем поставки газу.

З огляду наведеного, підписання відповідачем актів приймання-передачі природного газу за січень-квітень 2014 року без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу свідчить про прийняття відповідачем цього газу та, відповідно, породжує для останнього обов'язок щодо його оплати у повному обсязі, у відповідності до п. 6.1 договору, до 15.02.2014, 15.03.2014, 15.04.2014, 15.05.2014, відповідно.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

Натомість, в порушення наведених законодавчих та договірних положень відповідач вартість газу, поставленого протягом січня-квітня 2014 року, оплатив з порушенням встановлених Договором строків.

Розглянувши доводи та заперечення відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву про те, що позивачем, в порушення норм матеріального права, було включено до розрахунку податку на додану вартість 2% цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ суд зазначає наступне.

З огляду на вищевикладене твердження відповідача про невідповідність умов оспорюваного Договору вимогам закону є безпідставними.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин був здійснений за волевиявленням обох сторін, і в даному випадку, усі твердження відповідача свідчать про незгоду з раніше досягнутими домовленостями по Договору, що не може бути прийнято судом до уваги, а згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Доказів того, які б свідчили про неможливість включення 2% цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ не було надано відповідачем, а тому надані заперечення з цього приводу не можуть бути прийняті судом до уваги.

Також, відповідач надав суду Сертифікат № 5651 Харківської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29.12.2015 року (а.с. 44).

Відповідно до п. 8.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Договору та виникли поза волею Сторін.

За п. 8.3 Договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-Промисловою палатою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За змістом ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Зокрема, цим Сертифікатом засвідчуються форс-мажорні обставини Луганського національного університету, які виникли з 24 червня 2014 року та закінчились 04 листопада 2014 року, а тому даний доказ не можу бути прийнято судом до уваги, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення боргу за період з січня по квітень 2014 року.

Отже, відповідач, отримавши від позивача природний газ, не виконав умови Договору та не здійснив повну його оплату, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1426304,96 грн. заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, що полягає у порушенні передбачених п. 6.1 договору строків оплати вартості газу, поставленого протягом спірних періодів, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 196537,49 грн., 3% річних в розмірі 81843,55 грн. та збитки від інфляції в розмірі 1138156,02 грн.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору він зобов'язується, крім суми заборгованості, сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору сторони погодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав, за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафу, відсотків річних, інфляційних нарахувань встановлюється тривалістю у п'ять років.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 196537,49 грн. пені за період з січня по квітень 2014 року (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за поставлений природний газ за кожний окремий місяць та дат фактично здійснених відповідачем проплат), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", є правомірним, а тому підлягає задоволенню.

Клопотання щодо зменшення розміру пені, відповідачем заявлено не було.

Водночас, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 81843,55 грн. та 1138156,02 грн. інфляційних нарахувань за січень-квітень 2014 року (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за поставлений природний газ за кожний окремий місяць та дат фактично здійснених відповідачем проплат), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 530, 549, 611, 612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230 Господарського кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Луганського національного аграрного університету (61002, м.Харків, вул. Артема, 44, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) основного боргу в розмірі 1426304,96 грн., пені в сумі 196537,49 грн., 3% річних в розмірі 81843,55 грн., інфляційних втрат в розмірі 1138156,02 грн. та судовий збір у розмірі 42642,63 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 08.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_3