донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

31.05.2016 справа №905/506/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: за участю представників: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, довіреність №01/02/3 від 01.02.2016р. ОСОБА_5, довіреність №6 від 04.01.2016р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1, м.Вугледар Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від10.03.2016р.
у справі№905/506/16 (суддя Г.В. Левшина)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Донецький завод кольорових сплавів, м.Донецьк
до Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1, м.Вугледар Донецької області
простягнення 89273,67грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Донецький завод кольорових сплавів, м.Донецьк, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1, м.Вугледар Донецької області про стягнення 89273,67грн., які складаються з 3% річних в розмірі 8937,29грн. та інфляційних в розмірі 80336,38грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. у справі №905/506/16 позовні вимоги задоволені, стягнуто з Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 3% річних в розмірі 8937,29грн та інфляційні в розмірі 80336,38грн.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що відповідачем не виконане рішення господарського суду Донецької області від 25.05.2010р. по справі №8/177, яким стягнуто з Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 заборгованість у розмірі 99303,32грн., пеню в сумі 10094,96грн., 3% річних в сумі 1869,10грн., інфляційні в розмірі 8242,19грн. Через що, нараховані позивачем інфляційні за період з 01.10.2013р. по 31.12.2015р. в сумі 80336,38грн. та 3% річних в сумі 8937,29грн. за період з 03.02.2013р. по 03.02.2016р., стягнуті судом.

Державне підприємство Шахтоуправління Південнодонбаське №1 не погодилось з прийнятим рішенням та звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. у справі №905/506/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до порушення прав відповідача. Скаржник посилається на те, що рішення прийнято судом за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи.

Так, представник Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для нарахування 3% річних та інфляційних за порушення умов договору №19-06-6 від 19.06.2009р., оскільки сума основного боргу 99303,32грн., встановлена рішенням господарського суду Донецької області по справі №8/177 від 25.05.2010р., є погашеною.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідачем надано повідомлення про проведення зустрічного заліку вимог від 11.11.2010р., графік погашення заборгованості за рішенням суду перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурсенерготрейд» шляхом відвантаження рядового вугілля станом на 01.04.2010р., постанову ВПВР ВДВС Головного управління юстиції у Донецькій області про арешт коштів боржника від 28.02.2011р. та заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи зазначених документів.

Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було зобовязано сторін скласти та підписати акт звірки взаєморозрахунків, що суттєво вплинуло на результат розгляду справи.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.04.2016р. у справі №905/506/16 було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 31.05.2016р.

В судовому засіданні 31.05.2016р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме листа на адресу керівника Волноваської місцевої прокуратури про необхідність проведення перевірки по факту встановлення відвантаження вугілля. У задоволенні зазначеного клопотання судовою колегією відмовлено у звязку з необґрунтованістю.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення господарського суду залишити без змін.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.05.2010р. по справі №8/177 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурсенерготрейд (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецький завод кольорових сплавів") до Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1 про стягнення заборгованості у розмірі 99303,32грн., пені в сумі 10094,96грн., 3% річних в сумі 1869,10грн., інфляційних у розмірі 8242,19грн. задоволені повністю.

Зазначеним рішенням встановлено наступне. 19.06.2009р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Ресурсенерготрейд та Державним підприємством „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1 був укладений договір №19-06-6.

За умовами договору позивач зобовязався передати у власність відповідача, а відповідач - прийняти та оплатити у відповідності з умовами цього договору продукцію. При цьому, найменування, кількість, ціна, строки оплати, строки та умови поставки продукції вказані у специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору.

Сторонами була підписана специфікація до договору №19-06-6 від 19.06.2009р., за змістом якої позивач зобовязався поставити відповідачу у серпні 2009р. продукцію на загальну суму 99303,32грн., з урахуванням ПДВ, а відповідач прийняв на себе обовязок оплатити вказану продукцію протягом 10 днів по факту поставки товару.

Відповідно до п.2.3 укладеного між сторонами договору №19-06-6 від 19.06.2009р., датою поставки позивачем відповідачу продукції вважається дата підписання відповідної накладної (акту приймання-передачі).

Як встановлено судом, на виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу продукцію на суму 99303,32грн., що підтверджувалось накладною №0826102 від 26.08.2009р. та актом приймання-передачі від 26.08.2009р., які були підписані сторонами без зауважень і заперечень.

Враховуючи положення укладеного договору та приймаючи до уваги підписання сторонами зазначеної вище накладної та акту приймання-передачі, суд дійшов висновку щодо належного виконання позивачем обовязку по поставці Державному підприємству „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1 продукції на загальну суму 99303,32грн.

Як вказувалося вище, згідно п.3 специфікації до договору №19-06-6 від 19.06.2009р. відповідач повинен оплатити отриманий від позивача товар протягом 10 днів по факту поставки товару, а саме до 06.09.2009р.

Проте, як було встановлено господарським судом Донецької області, всупереч умовам укладеного договору, відповідач взяті на себе за договором №19-06-6 від 19.06.2009р. зобовязання не виконав, отриману від позивача продукцію у визначений специфікацією до договору строк не виконав.

У звязку з викладеним рішенням господарського суду Донецької області від 25.05.2010р. по справі №8/177 стягнуто з Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурсенерготрейд заборгованість у розмірі 99303,32грн., пеню в сумі 10094,96грн., 3% річних в сумі 1869,10грн., інфляційні у розмірі 8242,19грн.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем рішення господарського суду Донецької області від 25.05.2010р. по справі №8/177 виконане не було. У звязку з цим Товариство з обмеженою відповідальністю Донецький завод кольорових сплавів звернулося з новим позовом про стягнення 3% річних в розмірі 8937,29грн. та інфляційних в розмірі 80336,38грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішення господарського суду Донецької області від 25.05.2010р. по справі №8/177 набрало законної сили, то факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 99303,32грн. та факт порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання є встановленими і не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідач свої зобовязання з оплати прийнятого товару за договором №19-06-6 від 19.06.2009р. належним чином не виконав.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Чинне законодавство України не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Відповідно до п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2014р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Надана відповідачем постанова ВПВР ВДВС Головного управління юстиції у Донецькій області від 28.11.2011р. про арешт коштів боржника, у переліку наказів якої зазначений наказ по справі №8/177 на суму 120940,67грн., не підтверджує факт погашення заборгованості. Крім того, цією постановою зазначено, що станом на 22.02.2011р. сума боргу сплачена частково, залишок складає 15032259,71грн.

Посилання апелянта на укладення та підписання сторонами графіку погашення заборгованості за рішенням суду перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурсенерготрейд» шляхом відвантаження рядового вугілля станом на 01.04.2010р. та на направлення повідомлення про проведення зустрічного заліку вимог у порядку ч.3 ст.203 ГК України, згідно з яким підприємством погашена заборгованість, не є належним та допустимим доказом на підтвердження погашення заборгованості за відсутності документів, які підтверджують факт відвантаження вугілля згідно графіку.

Крім того, в матеріалах справи наявні надані позивачем засвідчені копії постанов про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду по справі №8/177, а також довідка, підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю Донецький завод кольорових сплавів, згідно якої станом на 09.03.2016р. заборгованість за договором №19-06-6 від 19.06.2009р. в сумі 99303,32грн. відповідачем не сплачена.

Оскільки докази виконання відповідачем рішення господарського суду Донецької області від 25.05.2010р. по справі №8/177 в матеріалах справи відсутні, господарський суд Донецької області дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши розрахунок суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що він є арифметично вірним, стягненню підлягають інфляційні за період з 01.10.2013р. по 31.12.2015р. в сумі 80336,38грн. та 3% річних за період з 03.02.2013р. по 03.02.2016р. в сумі 8937,29грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції не було зобовязано сторін скласти та підписати акт звірки взаєморозрахунків, а відповідача не зобовязано надати документи на підтвердження факту виконання рішення суду від 25.05.2010р. Однак, апелянтом не враховано, що зобовязання сторін підписати акт звірки взаєморозрахунків є правом, а не обовязком суду, а стаття 33 ГПК України зобовязує сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція вважає, що господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення зясував всі обставини справи в їх сукупності, з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

У звязку з цим рішення господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. у справі №905/506/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1, м.Вугледар Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. у справі №905/506/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. у справі №905/506/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 ГСДО;

1 до справи;

1 ДАГС.