ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 травня 2016 р. Справа № 902/356/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння", м.Київ

до: Фермерського господарства "Корделівка" с. Корделівка, Калинівський район, Вінницька область

про стягнення 981,94 грн заборгованості за договором № 2-0304/пр902сг від 03.04.2014 р.

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 29.12.2011 р., паспорт серії ВН № 254640 виданий Володарськ-Волинським РВ УМВС України в Житомирській області 14.06.2004 р.

відповідача: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" подано позов до Фермерського господарства "Корделівка" про стягнення 4 377,10 грн заборгованості за договором № 2-0304/пр902сг від 03.04.2014 р. з яких: 1 950, 87 грн - інфляційних втрат та 2 426,23 грн 3 % річних.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 02.06.2015 р. Господарським судом Вінницької області було прийнято рішення у справі № 902/606/15, яким стягнуто з Фермерського господарства "Корделівка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" 76 412,53 грн - основного боргу, 16 164,93 грн - пені, 15 282,51 грн штрафу, 1 327,07 грн - 3 % річних, 22 253,70 грн - інфляційних втрат та 2 628,81 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Посилаючись на неповне і несвоєчасне виконання відповідачем даного рішення, позивач, з вказівкою на приписи ст.625 ЦК України, подав позов до суду, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 1 950,87 грн - інфляційних втрат та 2 426,23 грн 3 % річних.

Ухвалою суду від 27.04.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/356/16 та призначено до розгляду на 26.05.2016 р.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився. Причини неявки суду не відомі. Про час та день розгляду справи його було повідомлено завчасно та належним чином - ухвалою суду від 27.04.2016 р., надіслання якої останньому стверджується реєстром відправки поштової кореспонденції суду.

Крім того, про обізнаність відповідача про розгляд справи свідчить телефонограма № 902/356/16/940/15 від 24.05.2016 р. складена уповноваженим працівником суду.

При цьому суд зазначає, що ухвала суду про порушення провадження у справі від 27.04.2016 р. надсилалась рекомендованим листом за адресою місцезнаходження відповідача, що є ідентичною тій яка міститься в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (витяг № 21902311 від 27.04.2016 р.).

Враховуючи наведене суд приймає до уваги такі положення законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Варто зазначити, що відповідно до ч.1 ст.64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В абзаці 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 вказаної постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При неявці відповідача в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвали, яка наявна в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Разом з тим, суд вважає, що відповідачу відомо про судовий розгляд даної справи, оскільки з наданого позивачем акту звіряння розрахунків від 13.05.2016 р. вбачається, що даний акт підписано відповідачем саме на виконання вимог ухвали Господарського суду Вінницької області від 27.04.2016 р. у справі № 902/356/16.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні 26.05.2016 р. позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача на користь позивача за період з 20.06.2015 р. по 29.10.2015 р. - 829,02 грн 3 % річних за прострочення сплати основного боргу в сумі 76 412,53 грн та за період з 30.10.2015 р. по 13.01.2015 р. - 148,60 грн 3 % річних за прострочення сплати боргу в сумі 23 789,11 грн у зв'язку з чим загальна сума процентів складає 977,62 грн, а також 04,32 грн інфляційних втрат за період з 30.10.2015 р. по 13.01.2015 р.

Так як вказана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст.22 ГПК України, вона приймається судом до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, та матеріали справи № 902/606/15, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

03.04.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" (продавець, позивач) та Фермерським господарством "Корделівка" (покупець, відповідач) укладено договір № 2-0304/пр902сг, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався в строки визначені договором, передати у власність покупця (поставити) товар, а покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його вартість.

Як вбачається з матеріалів справи № 902/606/15 судом встановлено, що взяті на себе зобов'язання відповідно до умов Договору позивач виконав належним чином, передавши відповідачу на протязі квітня 2014 р. товар на суму 91 412 грн 53 коп. на підставі видаткових накладних № Н-БП-1504-002 від 15.04.2014 р. на суму 72 134 грн 08 коп. та № Н-ВП-1604-009 від 16.04.2014 р. на суму 19 278 грн 45 коп., на яких присутні підписи та печатки обох сторін щодо передачі та приймання товару.

Товар був прийнятий відповідачем на підставі довіреності в повному обсязі без будь-яких зауважень та без претензій, що підтверджується підписами уповноваженої особи відповідача на вказаних видаткових накладних.

Однак, останній свої договірні зобовязання виконав частково, за поставлений товар розрахувався лише в сумі 15 000,00 грн, відтак у останнього виникла заборгованість щодо оплати отриманого товару в сумі 76 412 грн 53 коп.

Як свідчать матеріали справи, відповідач решти розрахунків за отриманий товар не здійснив, відтак у останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 76 412 грн 53 коп.

Непроведення відповідачем розрахунків за отриманий товар стало підставою звернення позивача 27.04.2015 р. з даним позовом до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Фермерського господарства "Корделівка" 132 016 грн 69 коп. заборгованості за договором № 2-0304/пр902сг.

Позовні вимоги ґрунтувались на невиконанні відповідачем зобов'язань по укладеному 03.04.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" та Фермерським господарством "Корделівка" договору № 2-0304/пр902сг.

Рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 902/606/15 від 02.06.2015 р. даний позов було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 76 412,53 грн - основного боргу, 16 164,93 грн - пені, 15 282,51 грн штрафу, 1 327,07 грн - 3 % річних, 22 253,70 грн - інфляційних втрат та 2 628,81 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

В зв'язку з неподанням відповідачем апеляційної скарги на рішення Господарського суду Вінницької області від 02.06.2015 р. у справі № 902/606/16 та набрання ним законної сили, судом 19.06.2015 р. на виконання рішення суду 02.06.2015 р. видано наказ в якому зазначено про набрання рішенням законної сили 19.06.2015 р., який надіслано позивачу для пред'явлення до виконання.

Із матеріалів справи слідує, що після прийняття рішення відповідачем було погашено заборгованість перед позивачем в повному розмірі.

Так, 30.10.2016 р. Фермерське господарство "Корделівка" в добровільному порядку здійснило часткове погашення заборгованості на загальну суму 52 623,42 грн, а 14.01.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" уклало з Фермерським господарством "Корделівка" угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 23 789,11 грн.

Суд зауважує, що надходження коштів від відповідача було спрямовано позивачем на погашення саме суми основного боргу.

Згідно обопільнопідписаного акту взаємозвірки розрахунків від 13.05.2016 р., загальний залишок боргу відповідача перед позивачем по рішенню Господарського суду Вінницької області від 02.06.2015 р. у справі № 902/606/15 становить 57 657,02 грн (16 164,93 грн - пені, 15 282,51 грн штрафу, 1 327,07 грн - 3 % річних, 22 253,70 грн - інфляційних втрат та 2 628,81 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору).

Невиконання відповідачем належним чином свого зобов'язання по виконанню договору № 2-0304/пр902сг від 03.04.2014 р. та рішення суду від 02.06.2015 р. у справі № 902/606/15, яке набрало законної сили 19.06.2015 р. спонукало позивача звернутись з позовом до суду про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

При цьому позивач, з врахуванням поданої в судовому засіданні 26.05.2016 р. заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача за період з 20.06.2015 р. по 29.10.2015 р. - 829,02 грн та за період з 30.10.2015 р. по 13.01.2015 р. - 148,60 грн - 3 % річних та 04,32 грн - інфляційних втрат за період з 30.10.2015 р. по 13.01.2015 р.

З врахуванням встановлених обставин, суд надаючи оцінку доводам позивача в сукупності із аналізом фактичних обставин спору, дійшов наступних висновків щодо заявленого позову.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору, які регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач станом на день розгляду справи в суді допустив прострочення погашення боргу за Договором № 2-0304/пр902сг від 03.04.2014 р.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Вказана правова позиція відображена в постановах Верховного Суду України від 14.11.2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 р. у справі № 3-142гс11, які в силу приписів ст.11128 ГПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Аналогічні положення висвітлені в п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" в якій зазначено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що оскільки основна заборгованість в сумі 76 412, 53 грн, яку було стягнуто рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.06.2015 р. у справі № 902/606/15, існувала в період з 19.06.2015 р. (дата набрання рішенням законної сили) по 13.01.2016 р., позивач має право на нарахування втрат від інфляції та на нарахування 3 % річних.

Перевіркою правильності позовних вимог про стягнення 977,62 грн - 3 % річних та 04,32 грн інфляційних втрат за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора судом не виявлено помилок у проведеному обрахунку, що свідчить про обґрунтованість заявленої до стягнення суми з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, зменшені вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 04,32 грн та 977,62 грн 3 % річних підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, в тому рахунку доказів проведення розрахунків за договором № 2-0304/пр902сг від 03.04.2014 р. (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням № 8284 від 20.04.2016 р. на суму 1 378,00 грн, який відповідно до ст.49 ГПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При прийнятті рішення судом враховано п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в якому вказано, що у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

26.05.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Корделівка", вул. Кірова, буд. 35, с. Корделівка, Калинівський район, Вінницька область, 22445 (ідентифікаційний код 37663004) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння", вул.Предславинська, 34-Б, м.Київ, 03150 (ідентифікаційний код 30674952) - 977 грн 62 коп. 3 % річних, 04 грн 32 коп. інфляційних втрат та 1 378 грн 00 коп. - відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

Повне рішення складено 30 травня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - вул. Кірова, буд. 35, с. Корделівка, Калинівський район, Вінницька область, 22445.