ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р. Справа № 911/554/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сонячний квартал

до Споживчого товариства КРОКУС

про стягнення 50824,94грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність від 14.03.2016);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Сонячний квартал (далі ТОВ Сонячний квартал) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Споживчого товариства КРОКУС (далі СТ КРОКУС) про стягнення 50824,94 грн. у т.ч.:

- 11034,48грн основна заборгованість;

- 2120,65грн пеня за період з 11.06.2015 по 21.02.2016;

- 35517,24грн штраф;

- 2152,57грн 50% річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором оренди №08/15 від 01.06.2015, в частині сплати орендної оплати у встановлений договором строк.

Відповідач у справі СТ КРОКУС у своєму запереченні на позовну заяву просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, вказуючи на те, що оплати здійснювалась відразу після отримання рахунків-фактур, відповідачем жодним чином не порушувались та не порушуються умови договору, в тому числі щодо строків оплати орендної плати, а тому застосування будь-яких штрафних санкцій є безпідставними.

Позивачем неодноразово змінювався розмір позовних вимог, так відповідно до останньої поданої 19.05.2016 позивачем заяви про збільшення позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення з відповідача:

- 27 096,77грн основного боргу;

- 3 160,97грн пені за період з 11.06.2015 п 22.05.2016;

- 35 000,00грн штрафу;

- 1928,85грн 50% річних за період за період з 16.06.2015 по 03.02.2016;

- 874,15грн втрат від інфляції за період з 11.06.2015 по 22.05.2016.

Відповідна заява прийнята судом до розгляду, оскільки, в силу ст.22 ГПК України, право на збільшення або зменшення позовних вимог є процесуальним правом позивача, яке може бути ним реалізовано у будь-який час до прийняття рішення по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2015 між ТОВ Сонячний квартал (далі орендодавець) та СТ КРОКУС (далі орендар) укладено договір оренди № 08/15 (а.с.8-15, далі договір).

За умовами договору, орендодавець передає в строкове платне користування (оренду) орендарю, а орендар приймає в орендодавця в оренду на весь строк оренди, який визначений у п. 2.1, нежитлове приміщення склад будівельних матеріалів, загальною площею 674,40 кв.м., що знаходиться за адресою м. Бровари, вул. Богунська, 22 (далі обєкт оренди).

Відповідно до п. 2.1 договору, строк оренди за вказаним договором починається від дати підписання сторонами акту приймання-передачі обєкту оренди, та продовжується протягом 12-ти місяців.

У відповідності до п. 8.1 договору, вказаний договір припиняє свою дію за наявності хоча б однієї з наступних обставин: закінчення строку оренди; наявності письмової згоди сторін; за наявності інших обставин, передбачених чинним законодавством України та договором.

Згідно п. 2.2 договору, орендодавець передає обєкт оренди орендарю протягом 5-ти днів після підписання сторонами вказаного договору, про що складається акт приймання-передачі обєкту оренди. Обєкт оренди вважається переданим в оренду і починається нараховування орендної плати з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі.

Розмір орендної плати становить 10 000,00грн в т.ч. ПДВ на місяць (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору, орендна плата нараховується: за перший місяць оренди з дати передачі обєкту оренди за актом приймання-передачі по останнє число місяця; за наступні місяці з першого числа місяця по останнє число місяця; за останній місяць оренди з першого числа останнього місяця оренди до дати підписання сторонами акту прийому передачі або дати відправлення акту прийому передачі на адресу орендаря плю 15 днів.

Згідно п. 3.5 договору, орендар сплачує орендну плату щомісяця авансовим платежем не пізніше, ніж 10-й день поточного календарного місяця, за який здійснюється оплата, на підставі рахунку-фактури орендодавця, Орендодавець повинен виставити рахунок-фактуру на сплату орендної плати за поточний місяця не пізніше, ніж за 5 банківських до 10 числа кожного календарного місяця.

Рахунок-фактура попередньо виставляється по факсимільному звязку з наступним обовязковим наданням орендодавцем оригіналу.

Як встановлено судом, актом від 01.06.2015 (а.с.16) позивач передав, а відповідач прийняв майно, що було предметом обєкту оренди за вказаним договором.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо здійснення оплати орендної плати, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Позивач посилаючись на те, що з самого початку оренди відповідачем несвоєчасно сплачувалась орендна плата, а також на те, що відповідач не сплатив заборгованість за січень, лютий та частково травень 2016 року, станом на 22.05.2016 загальна сума заборгованості, за твердженням позивача, становить 27 096,77грн, У звязку з несвоєчасною сплатою орендних платежів позивачем направлялись відповідачу повідомлення про відмову від договору (а.с.20), а також про розірвання договору оренди з 03.02.2016 (а.с.19).

Як визначено сторонами у п. 8.2 договору орендодавець має право відмовитись від договору і вимагати повернення обєкта оренди, якщо орендар не вносить орендну плату протягом 1-го місяця. У разі відмови орендодавця від договору, договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору, підписання угоди про розірвання договору не є обовязковим.

Відповідач заперечує щодо прострочення оплат, посилаючись на несвоєчасність отримання рахунків у т.ч. неотримання рахунків за січень, лютий 2016.

Аналіз наданих у матеріали справи рахунків свідчить, що вони виписувались позивачем першого числа кожного місяця, проте дати отримання рахунків відповідачем не зазначені. За поясненнями позивача відповідач отримував такі рахунки наручно.

Відповідно до платіжних доручень оплата оренди за липень 2015 проведена 27.07.2015 платіжним дорученням №63, за серпень 2015 25.08.2015 платіжним дорученням №72, за жовтень 2015 26.10.2015 платіжним дорученням №55 та №14, за листопад 2015 24.11.2015 платіжним дорученням №20, за грудень 2015 15.01.2016 платіжним дорученням №93 (а.с.97, 99-103), тобто з простроченням встановленого договором строку сплати орендних платежів.

Приймаючи до уваги, що договором визначена конкретна сума платежу, яка на протягом всього часу оренди не змінювалась, визначення в договорі конкретної дати сплати орендної плати, а також те, що у договорі визначені банківські реквізити, відповідач мав змогу здійснювати платіж своєчасно, у дату визначену в договорі, укладеному між сторонами. Тобто, навіть несвоєчасність отримання відповідачем рахунків не є відкладальною умовою при оплаті орендних платежів.

Отже, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача.

Суд також не погоджується з нарахуванням позивачем орендної плати по травень 2016 року (включно).

Так, як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням рішення господарського суду м. Києва у справі №910/1584/16 (а.с.185-188) позивач в односторонньому порядку припинив дію договору з 03.02.2016.

Відповідно до п. 2.3 договору, після закінчення або дострокового припинення строку оренди орендар на протязі 5-ти днів повертає орендодавцеві обєкт оренди за актом приймання-передачі (повернення). З моменту підписання акту приймання-передачі (повернення) обєкту оренди, припиняється нарахування орендної плати.

Згідно п. 2.4 договору, у випадку якщо орендар ухиляється від підписання акту приймання-передачі обєкту оренди, орендодавець направляє рекомендованим листом на адресу орендаря акт прийому-передачі. Якщо протягом 15 днів, з дня відправлення рекомендованого листа, на адресу орендодавця не надійшла аргументована відповідь орендаря стосовно не підписання акту приймання передачі, акт вважається підписаним, а обєкт оренди переданий орендодавцеві після спливу 20 днів з моменту відправлення акту прийому-передачі.

Тобто, позивач мав направити відповідачу акт зворотної передачі обєкта оренди після спливу 5 днів від дати 03.02.2016 09.02.2016 і строк сплати орендних платежів відповідно закінчувався 23.02.2016 (15 днів після 5 днів).

Виходячи з приписів п. 3.3.3 договору оплата за лютий має складати 7931,03 (10000/29*23).

Відповідачем не надано суду доказів сплати відповідних платежів, хоча строк виконання відповідних зобовязань вже настав, в силу ст.610 ЦК України, є таким, що допустив порушення зобовязань, тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оренди, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 17 931,03грн (10 000,00грн за січень 2016 року + 7 931,03грн за 23 дні лютого 2016).

В частині стягнення орендної плати в розмірі 9165,74грн суд в задоволенні позову відмовляє, враховуючи, що договір припинив свою дію, нарахування орендної плати за травень 2016 є безпідставним.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення 3160,97грн пені за період з 11.06.2015 по 22.05.2016.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до п. 9.2 договору, за порушення строків сплати орендної плати, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за коден день прострочення. У разі прострочення понад 5 днів додатково до пені сплачує штраф у розмірі 50% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Нарахування неустойки здійснюється протягом всього строку прострочення незалежно від тривалості та за погодженням сторін строк позовної давності для стягнення неустойки встановлюється тривалістю у три роки. Незважаючи на строк прострочення оплати, крім пені та штрафу орендар сплачує 50% річних від простроченої суми.

Так, як визначено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до чч. 2, 3 вказаної статті, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимальний розмір пені, встановленого Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань». Окрім того, між сторонами у договорі досягнута згода щодо нарахування пені понад строк встановлений ч.6 ст.232 ГК України.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд вважає його арифметично вірним, а вимоги в частині стягнення 3160,97грн пені такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення штрафу, суд зазначає, що позивачем нараховано 50% штрафу виходячи з кількості днів прострочення, проте виходячи з визначення неустойки визначеного в ст. 549 ЦК дане нарахування підпадає під визначення пені, а саме за за кожен день прострочення виконання, у той час як штраф нараховується у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Так з урахуванням заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати за січень, лютий 2016 в розмірі 17 931,03грн 50% штрафу з просточеної суми складають 8 965,52грн (17931,03*50/100). В задоволенні вимог про стягнення 26 034,48грн штрафу суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 50% річних в розмірі 1928,85грн за загальний період з 16.06.2015 по 03.02.2016 та 874,15грн втрат від інфляції за період з 11.06.2015 по 22.05.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось вище сторонами в договорі погоджена інша сума процентів, а саме 50% річних

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 50% річних, суд вважає його арифметично правильним а вимоги позивача про стягнення з відповідача 1928,85грн 50% річних такими, що підлягають задоволенню.

Інфляційні нарахування розраховані позивачем з урахуванням рахунків, які позивач виставив як орендну плату за березень 2016, тобто після припинення дії договору.

За розрахунком суду, сума інфляційних нарахувань, що підлягає задоволенню за період прострочення з 11.06.2015 по 22.05.2016 складає 850,34грн; в частині стягнення 23.81грн втрат від інфляції в задоволенні позову суд відмовляє

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 492,55грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Споживчого товариства КРОКУС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сонячний квартал 17 931,03грн основного боргу, 3160,97грн пені, 8965,52грн штрафу, 1828,85грн 50% річних, а також 492,55грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 9165,74грн основного боргу, 26 034,48грн штрафу, 23.81грн втрат від інфляції в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текс рішення складено 01.06.2016.

Суддя С.І. Чонгова