ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.16р. Справа № 904/10108/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро Плюс", с. Адамівка Криничанського району Дніпропетровської області

про стягнення 347 866 грн. 76 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, дов. № 20-11/15 від 20.11.15р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 27.01.2016р. № 27/01/16, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем - Агро Плюс" заборгованість в розмірі 347 866 грн. 76 коп., з яких: 151 112 грн. 15 коп. - сума основного боргу, 138 487 грн. 45 коп. - інфляційні втрати, 15 179 грн. 86 коп. - 3% річних, 43 087 грн. 30 коп. - пеня, відповідно до умов договору про надання транспортних послуг від 12.06.2013р. № 12/06/2013.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов зазначив, що підприємством відповідача внаслідок технічної помилки невірно зазначено призначення платежів, які були здійснені на користь позивача на загальну суму 162 902 грн. 00 коп. (платіжні доручення № 41115 від 11.10.2013р., № 41304 від 18.10.2013р., № 41305 від 18.10.2013р., № 42044 від 14.11.2013р., № 43735 від 20.12.2013р.), тому заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги складає 11 789 грн. 85 коп. Зазначені платежі з помилковим призначенням платежу були прийняті позивачем, питань щодо їх надходження у останнього не виникало, проте він їх не враховує при пред'явлені позовних вимог та в акті звірки взаєморозрахунків. Просив в позові відмовити.

Згідно заперечення на відзив від 14.01.2016р. № 14/01-16 позивач не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, вважає їх безпідставними та зазначає, що платежі із „помилковим" призначенням, на які вказує відповідач, були прийняті позивачем без зауважень та заперечень, оскільки здійснювались на виконання договірних зобов'язань, що виникли між сторонами на підставі договору, який не є предметом розгляду у даній справі, тому не могли бути враховані при розрахунках за спірним договором. До того ж, між сторонами з 2009 року існують довготривалі договірні відносини за різними договорами із різними умовами надання послуг перевезення, тому твердження відповідача про те, що позивач повинен був повернути „помилково отримані кошти" є безпідставними та бездоказовими.

Ухвалою господарського суду від 27.01.2016р. за клопотанням відповідача призначено судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, та провадження по справі зупинено.

Ухвалою господарського суду від 15.03.2016р. провадження у справі поновлене, у зв'язку із надходженням на адресу господарського суду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду від 12.04.2016р. провадження по справ зупинено та на адресу Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз направлено витребувані експертом документи.

29.04.2016р. справу повернуто на адресу господарського суду без висновку експерта, у зв'язку з несплатою вартості експертизи відповідачем.

Ухвалою господарського суду від 10.05.2016р. провадження по справі поновлено та призначений її судовий розгляд в засіданні 26.05.2016р.

19.05.2016р. на адресу суду надійшла заява позивача про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 312 273 грн. 37 коп., з яких: 141 712 грн. 15 коп. - сума основного боргу, 145 544 грн. 75 коп. - інфляційні втрати, 13 853 грн. 47 коп. - 3% річних, 11 163 грн. 00 коп. - пеня, відповідно до умов договору про надання транспортних послуг від 12.06.2013р. № 12/06/2013. До заяви додані розрахунки суми позовних вимог та докази направлення заяви на адресу відповідача.

Судом встановлено, що подана позивачем заява за своїм змістом є заявою про зменшення позовних вимог та на підставі ст. 22 ГПК України заява позивача прийнята судом до розгляду, як заява про зменшення позовних вимог.

Відповідач явку свого повноважного представника у призначене судове засідання 26.05.2016р. не забезпечив, подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання відзиву на уточнену позовну заяву.

Враховуючи закінчення встановленого законом строку розгляду справи; повідомлення судом належним чином сторін про час та місце судового засідання у справі, що підтверджується наявними у справі доказами; достатність матеріалів справи для винесення рішення у справі; можливість уповноваження відповідачем представника для представлення інтересів в суді та надання пояснень по суті уточнених позовних вимог, господарський суд вважає за необхідне клопотання відповідача відхилити та розглянути справу за відсутністю представника відповідача.

Водночас, з урахуванням того, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, тому вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалася перерва з 16.12.2015р. по 14.01.2016р., з 14.01.2016р. по 25.01.2016р., з 25.01.2016р. по 27.01.2016р., з 29.03.2016р. по 12.04.2016р

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.06.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем Агро Плюс" (замовник) укладений договір про надання транспортних послуг № 12/06/2013 (надалі - Договір), відповідно до умов якого перевізник зобов'язується у відповідності до умов даного Договору доставляти переданий йому замовником вантаж, зазначений у додатках (заявках) до даного Договору автотранспортом до місця призначення та видавати його особі, уповноваженій отримати вантаж, а замовник зобов'язується своєчасно оплачувати автотранспортні послуги виконавця (п. 1.1 Договору).

Кількість та вид вантажу, маршрути, вантажовідправники та вантажоотримувачі, графік подачі автотранспорту та суми оплат узгоджуються сторонами перед кожним конкретним перевезенням та зазначаються у заявках (п. 1.2 Договору).

За умовами п. 6.5 Договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань.

За змістом розділу 2 Договору замовник взяв на себе зобов'язання, зокрема, оплачувати рахунки протягом 14 банківських днів з моменту надання підписаного оригіналу акту виконаних робіт (п.п. 2.1.8 Договору); перевізник зобов'язався, зокрема, надавати замовнику копії товарно-транспортної документації, своєчасно підготувати акти виконаних робіт та рахунки за послуги по даному Договору (п.п. 2.2.5 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору розрахунок між сторонами здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця з урахуванням ПДВ.

Сторони узгодили, що ціна перевезення вантажів зазначається у додатковій угоді. При перевезення вантажу на відстань менше 30 км в одну сторону розрахунок здійснюється за 30 км (п. п. 3.2, 3.5 Договору).

За умовами п. 3.6 Договору остаточні розрахунки здійснюються замовником на підставі рахунків-фактури, що виставляються виконавцем, протягом 3 банківських днів. Підставою для оформлення рахунку-фактури є товарно-транспортні накладні.

Додатковою угодою № 1 до Договору сторони узгодили перелік автомобільного транспорту, який перевізник зобов'язується надати згідно Договору.

На виконання умов Договору у період з липня 2013р. по листопад 2014р. позивач надав відповідачу визначені Договором послуги перевезення на загальну суму 421 473 грн. 00 коп., що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт по Договору № 12/06/2013 від 12.06.2013р., підписаними обома сторонами без зауважень, та виставленими до сплати відповідачу рахунками-фактурами (т. 1, а.с. 14-25, 30-113).

В порушення умов Договору відповідач здійснив часткову оплату вартості наданих послуг у розмірі 279 760 грн. 85 коп., що підтверджується банківською випискою від 01.12.2015р. (т. 1, а.с. 147-151).

Як зазначає позивач, до вказаної суми оплати також враховані грошові кошти на загальну суму 84 430 грн. 00 коп., сплачені СТОВ „Союз-3" на підставі договору переведення боргу від 09.09.2014р. № 1, укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю „Союз-3" (новий боржник), ТОВ „Унірем-Агро Плюс" (первісний боржник) та ФОП ОСОБА_1 (кредитор) (т. 2, а.с. 1-2, 3-5).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги перевезення у загальному розмірі 141 712 грн. 15 коп.

За умовами п. 4.1 Договору, за несвоєчасну оплату замовником наданих перевізником послуг, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, зазначеної у виставленому рахунку-фактурі, за кожен день прострочення, але не більше 10% від загальної суми наданих послуг.

Згідно розрахунку позивача до сплати відповідачу нарахована пеня за загальний період з 21.11.2014р. по 09.06.2015р. за зобов'язаннями, що виникли згідно актів від 31.10.2014р. та від 18.11.2014р., у загальній сумі 11 163 грн. 00 коп.

Із посиланням на ст. 625 ЦК України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 08.08.2013р. по 26.05.2016р. (по кожному акту окремо з урахуванням внесених оплат) у загальному розмірі 13 853 грн. 47 коп. та інфляційні втрати за вересня 2013р. по квітень 2016р. у загальній сумі 145 544 грн. 75 коп.

Заборгованість відповідача підтверджується: Договором з додатками та додатковою угодою, актами здачі-приймання виконаних робіт по Договору № 12/06/2013 від 12.06.2013р., рахунками-фактурами, обґрунтованим розрахунком суми позовних вимог тощо.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Вищевказаний Договір за своїм змістом є договором про надання послуг.

За умовами ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заборгованість відповідача за надані послуги становить 141 712 грн. 15 коп. та з урахуванням положень п. п. 2.1.8, 3.6 Договору строк оплати наданих послуг є таким, що настав.

Разом з тим, судом враховано, що факти надання транспортних послуг позивачем відповідачу на підставі спірного договору, їх вартість, розмір заборгованості підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем належними доказами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи, що позивачем доведено шляхом надання належних доказів факт допущення відповідачем порушення строків оплати за надані послуги, а нараховані позивачем до суми основного боргу додаткові нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також пені, були здійсненні у відповідності до положень чинного законодавства та умов укладеного між сторонами Договору, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

За умовами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені Договором, майново-господарські зобов'язання перед позивачем з оплати наданих позивачем послуг, чим порушив умови укладеного із позивачем Договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 141 712 грн. 15 коп. основного боргу, 11 163 грн. 00 коп. пені, 145 544 грн. 75 коп. інфляційних втрат та 13 853 грн. 47 коп. 3% річних - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд критично оцінює посилання відповідача на технічні помилки у графі „Призначення платежу", допущені ним під час оформлення платіжних доручень № 41115 від 11.10.2013р., № 41304 від 18.10.2013р., № 41305 від 18.10.2013р., № 42044 від 14.11.2013р., № 43735 від 20.12.2013р. на загальну суму 162 902 грн. 00 коп., та помилкове зазначення номеру й дати іншого договору у вказаних платіжних документах, в той час як грошові кошти за ними сплачені відповідачем саме в рахунок опати послуг за спірним Договором.

Так, слід зазначити, що відповідачем в матеріали справи не надано належних доказів повідомлення позивача про помилкове перерахування коштів за вказаними платіжними дорученнями, доказів звернення до позивача із вимогою повернути перераховані за ними кошти або зарахувати в рахунок сплати заборгованості за спірним Договором тощо.

Крім того, відповідачем належними доказами не спростовано існування між сторонами відносин за договором № 09/06-П від 01.06.2012р., на який він посилається у зазначених вище платіжних документах.

Решта заперечень відповідача спростовується матеріалами справи або не впливає та не спростовує вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому не приймається господарським судом.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Водночас, оскільки позивачем під час судового розгляду справи подавалися заяви про зменшення позовних вимог, за приписами п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір", сплачена ним сума судового збору у розмірі 748 грн. 50 коп. підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду, згідно клопотання, викладеного у заяві від 19.05.2016р. № 19/05-16.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро Плюс" (52334, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Адамівка, вул. Колхозна, буд. 1-Б, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49020, АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) 141 712 грн. 15 коп. (сто сорок одну тисячу сімсот дванадцять грн. 15 коп.) основного боргу, 11 163 грн. 00 коп. (одинадцять тисяч сто шістдесят три грн. 00 коп.) пені, 145 544 грн. 75 коп. (сто сорок п'ять тисяч п'ятсот сорок чотири грн. 75 коп.) інфляційних втрат, 13 853 грн. 47 коп. (тринадцять тисяч вісімсот п'ятдесят три грн. 47 коп.) 3% річних, 4 684 грн. 10 коп. (чотири тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 10 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (49020, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 748 грн. 50 коп. (сімсот сорок вісім грн. 50 коп.), перерахований згідно квитанції № КП-23/1 від 20.11.2015р., яка знаходиться в матеріалах справи № 904/10108/15.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дати його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено - 31.05.16р.