ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 922/1334/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, с. Ватутино, Нововодолазький р.-н, Харківська обл.
про стягнення 1809,65 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 14-75 від 21.04.2016 р.)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 010/070/760/2 від 13.05.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, с. Ватутино, Нововодолазький р.-н, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) 1674,01 грн. - інфляційних втрат та 135,64 грн. - 3% річних, посилаючись на прострочення виконання останнім своїх зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем природного газу за укладеним між сторонами договором № 13/2418ТЕ-32 від 22.01.2013 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.04.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.05.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.05.2016 р. розгляд справи відкладено на 07.06.2016 р. в звязку з необхідністю надання сторонами додаткових документів.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 15633 від 13.05.2016 р.), в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що розрахувався з позивачем за спожитий природний газ за договором № 13/2418ТЕ-32 від 22.01.2013 р. не порушуючи встановлені строки оплати. Крім того, відповідач також зазначає, що оскільки умовами договору не передбачено можливості нарахування позивачем інфляційних та річних, зазначене свідчить про безпідставність їх нарахування до стягнення в межах даної справи.

Позивач надав суду письмові пояснення у справі (вх. № 18822 07.06.2016 р.), в яких спростовує доводи відповідача, викладені останнім у відзиві на позовну заяву, та просить суд позов задовольнити.

На судове засідання 07.06.2016 р. прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує вимоги, викладені в позовній заяві, просить суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача підтримує доводи, викладені у відзиві на позов, та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідать матеріали справи, 22.01.2013 року між позивачем, як продавцем та відповідачем, як покупцем укладено договір № 13/2418 ТЕ-32 про закупівлю природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язується поставити Покупцеві імпортований природний газ (надалі - газ), а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у пункті 1.2 цього Договору. Газ, що постачається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.мідповідачем, як ли справи, повідача, викладені останнім у відзиві на позовну заяву, та просить суд позов задовольнити.ційних

На виконання умов Договору позивач поставив у період з січня по грудень 2013 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 304,411 тис. куб. м. на загальну суму 398534,90 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.01.13 року (за січень), від 28.02.13 року (за лютий), від 31.03.13 року (за березень), від 31.04.13 року (за квітень), від 31.10.13 року (за жовтень), від 24.01.14 року (за листопад 2013 року) та від 24.01.2014 року (за грудень 2013 року).

Проте відповідачем, всупереч умовам Договору, не вчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, внаслідок чого станом на 20.08.2014 року виникла заборгованість в розмірі 22605,95 грн.

В звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем в межах справи господарського суду Харківської області № 922/3584/14 були заявлені до стягнення 22605,95 грн. заборгованості, 1181,69 грн. - 3% річних, 2983,05 грн. інфляційних.

Зазначені обставини знайшли своє відображення в рішенні господарського суду Харківської області від 15.09.2014 р. по зазначеній вище справі, факти встановлені яким, з урахуванням вимог ст. 35 ГПК України, мають преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Вказаним рішення з відповідача на користь позивача стягнуто 22605,95 грн. - основної заборгованості, 5647,29 грн. пені, 1181,69 грн. 3% річних за період прострочення з 14.02.2013 р. по 11.08.2014 р., та 2983,05 грн. інфляційних за період прострочення з листопада 2013 р. по червень 2014 р.

Як свідчать матеріали справи, остаточний розрахунок за спожитий природний газ в сумі 22605,95 грн. відповідач здійснив 28.10.2014 р., що підтверджується наданою позивачем випискою про хід виконання сторонами договору № 13/2418-ТЕ-32 (а.с. 35)

В звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань по зазначеному договору з 12.08.2014 р. по 23.10.2014 р. позивачем в межах даної справи нараховано до стягнення з відповідача 135,64 грн. 3% річних, та за прострочення виконання з липня по жовтень 2014 р. - 1674,01 грн. інфляційних.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Факт наявності прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу № 13/2418 ТЕ-32 від 22.01.2013 р. щодо своєчасної та повної оплати на користь позивача вартості спожитого газу в період з 12.08.20.14 р. по 23.10.2014 р. підтверджується матеріалами справи, зокрема виписками про рух коштів на рахунку позивача, випискою про хід виконання сторонами договору № 13/2418-ТЕ-32 (а.с. 35).

Зазначені обставини надають позивачу право на застосування до відповідача санкцій, передбачених законом, зокрема ст. 625 ЦК України.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних (а.с. 30-34), суд приходить до висновку, що при його виготовленні останнім допущено певні арифметичні помилки та неточності, а також не враховано рекомендацій, які містить п. 3.2. постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

В пункті 3.2. постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», зокрема зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Крім того, позбавлені фактичного та правового обґрунтування формула здійсненого позивачем розрахунку інфляційних, згідно з якою останній здійснює нарахування інфляційних на суму боргу з урахуванням індексу інфляції за минулі періоди прострочення, оскільки відповідний розрахунок суперечить як вимогам ст. 625 ЦК України, так і методиці здійснення розрахунку, зазначеній в постанові пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Здійснивши розрахунок інфляційних з урахуванням зазначених положень закону та відповідних рекомендацій Вищого господарського суду України, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення 935,46 грн. інфляційних, тоді як в решті позову про їх стягнення слід відмовити в звязку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

При цьому, суд констатує, що здійснений позивачем розрахунок річних є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому позов в частині стягнення 135,64 грн. річних підлягає задоволенню.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на нібито безпідставність нарахування позивачем до стягнення інфляційних та річних, зокрема, з тих підстав, що їх нарахування не передбачено умовами укладеного між сторонами договору, оскільки відповідні нарахування здійснені відповідно до ст. 625 ЦК України, яка не забороняє здійснювати таке нарахування незалежно від умов існуючого між сторонами договору.

Також безпідставними суд вважає посилання відповідача на те, що прострочення виконання ним своїх зобовязань за договором мала місце через бездіяльність казначейських служб, які здійснюють фінансове обслуговування відповідача, оскільки зобовязання з оплати природного газу має саме відповідач, а не казначейські служби.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 815,61 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (адреса: 63212, Харківська обл., Нововодолазький р.-н, селище Ватутіне; ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, (адреса: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ) 935,46 грн. інфляційних втрат, 135,64 грн. 3% річних, 815,61 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3