ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа № 925/1455/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю,

від третьої особи ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни": ОСОБА_3 - арбітражний керуючий - ліквідатор,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Лесарк"

про звернення стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку для погашення заборгованості в розмірі 1 355 789,89 дол. США, що еквівалентно 29 956 915,17 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про звернення стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,3979 га, що знаходиться за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Р. Чорного, 4, кадастровий номер :02:001:0118, яка належить ТОВ "Лесарк", на користь ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" в рахунок погашення основної заборгованості за кредитним договором № 010/02-47/857-07 від 02.07.2007 в розмірі 1 355 789,89 дол. США, що еквівалентно 29 956 915,17 грн.

Первісним рішенням у справі від 27.10.2015 року у позові відмовлено повністю.

Постановою КАГС від 14.01.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.02.2016 рішення господарського суду Черкаської області від 27.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд через неповне встановлення обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

При повторному розгляді справи позивач подав заяву про зміну предмету позову від 04.05.2016 року (а.с. 12 том 2), якою просить суд прийняти до розгляду позовну вимогу у вигляді: звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 05.07.2007 року, що укладений між ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" та ТОВ "ТПД "Земляни" та посвідчений державним нотаріусом Уманської міської нотаріальної контори ОСОБА_5, а саме: нежитлову будівлю загальною площею 3932,3 м.кв. та земельну ділянку загальною площею 0,3979 га, які знаходяться за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Рафаїла Чорного, 4, які належать ТОВ "Лесарк", на користь АТ "ОСОБА_4 Аваль" в рахунок погашення основної заборгованості за кредитним договором № 010/02-47/857-07 від 02.07.2007 року в розмірі 1 355 789,89 дол. США. Також позивач просить у рішенні суду визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження та встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки в розмірі 12 835 659,00 грн.

Представники відповідача та третьої особи віднесли вирішення питання про прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмету позову від 04.05.2016 року на розсуд суду, не заперечивши проти її прийняття.

Дану заяву суд прийняв до розгляду з підстав, що вона відповідає положенням ст. 22 ГПК України про право позивача до часу початку розгляду справи по суті змінити підставу або предмет позову, а також до початку вирішення спору збільшити або зменшити позовні вимоги.

Новий предмет звернення стягнення (будинок та земельна ділянка) є єдиним предметом іпотеки за договором від 05.07.2007 року, був цілісним лотом при продажу в ході розгляду справи про банкрутство і позивач не змінює правових підстав позову та обставин, на яких він базується.

В ході нового розгляду справи позивач свої уточнені вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Ухвалою господарського суду від 22.09.2015, при первісному розгляді, задоволено клопотання представника позивача та залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача,

Представники відповідача та третьої особи проти позову заперечили, зокрема, з мотивів, що законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у позивача вже немає, майно було продано в ході розгляду справи про банкрутство з попереднім зняттям з нього всіх обтяжень і кошти від продажу направлено позивачу.

Представники відповідача та третьої особи ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" (ОСОБА_3,арбітражний керуючий - ліквідатор) просять суд врахувати, що спірне нерухоме майно, на яке позивач просить звернути стягнення, раніше дійсно знаходилося в іпотеці позивача. Однак воно було відчужене ліквідатором на користь ТОВ "Інтер-Строй Інвест" під час здійснення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ТОВ "ТПД "Земляни". Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" і не потребує згоди іпотекодержателя. Майно продавалося із попереднім зняттям з нього всіх заборон відчуження, а виручені кошти в першу чергу спрямовуються на задоволення вимог іпотекотримача, яким є позивач. У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 593 Цивільного кодексу України, ст. 17 Закону України "Про іпотеку" право застави (іпотеки) у позивача на нерухоме майно є припиненим. Предмет іпотеки було реалізовано на виконання постанови господарського суду Харківської області про визнання іпотекодавця банкрутом на підставі Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ліквідатор заперечує права позивача звертати стягнення на спірне майно на підставі ст. 23 ЗУ "Про іпотеку" з мотивів переходу до відповідача права власності на це майно, оскільки для застосування норми цієї статті такий перехід повинен відбутися безпосередньо від іпотекодавця, що не мало місця. Між іпотекодавцем та відповідачем ніяких договірних правовідносин з приводу відчуження спірного майна не існувало.

Також ліквідатор ТОВ "ТПД "Земляни" підтримав свої попередні пояснення у справі про те, що за результатами продажу спірного майна в процедурі банкрутства третьої особи, виручені кошти в сумі 1 443 432,47 грн. вже фактично передані у володіння позивача, однак той не скористався ними з власної вини. Банк ні за яких обставин не може претендувати на отримання подвійного задоволення своїх грошових вимог до Банкрута.

При повторному розгляді справи судом було встановлено наступне:

Представник позивача доводить, що банк має право на підставі ст. 23 Закону України "Про іпотеку" звертати стягнення на предмет іпотеки, у кого б він не знаходився, якщо право власності на предмет іпотеки перейшло до іншої особи, а тому позов до відповідача є правомірним. Позивач просить врахувати права банку на захист своїх інтересів будь-якими способами, оскільки станом на сьогодні кредитні кошти йому не повернуті. Враховуючи факт визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута та договору купівлі-продажу предмету іпотеки і те, що іпотечне майно перейшло на праві власності до іншої особи, позивач просить повністю задовольнити позов. Представник зауважив, що кошти від продажу іпотечного майна банк реально не отримував, а тому має право на задоволення своїх кредиторських вимог шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується всіма учасниками процесу, Відкрите акціонерне товариство "ОСОБА_4 банк Аваль", найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство "ОСОБА_4 банк Аваль" (ОСОБА_4, позивач) та товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промисловий дім "Земляни" (Позичальник за Кредитним договором, третя особа у справі) уклали кредитний договір № 010/02-47/857-07 від 02 липня 2007 року, далі - кредитний договір, на підставі якого Позичальнику надано кредит в сумі 525 000,00 дол. США строком до 01.07.2017 року.

За доводами позивача, Позичальником не виконано умови кредитного договору в частині повернення Кредиту та своєчасної сплати нарахованих відсотків, за Позичальником рахується заборгованість за кредитом в сумі 1 355 789,89 дол. США, заборгованість за відсотками в сумі - 183 223,36 дол. США.

Виконання кредитних зобов'язань третьою особою, як Позичальником, було забезпечено укладенням ним із позивачем договору іпотеки від 05.07.2007, відповідно до умов якого в заставу Банку передано нерухоме майно Позичальника, а саме нежитлова будівля магазину з підвалом, загальною площею 3 952,9 кв. м та земельна ділянка загальною площею 3 979 кв. м, для обслуговування універмагу, які знаходяться адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Рафаїла Чорного, 4.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.10.2010 за заявою ТОВ "Торгово-промисловий дім "Земляни" порушено провадження у справі № Б-50/184-10 про банкрутство ТОВ "Торгово-промисловий дім "Земляни".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2010 у справі № Б-50/184-10 було визнано грошові вимоги Банку-позивача на суму 148 106, 94 грн. неустойки, визнано та включено до реєстру вимог кредиторів вимоги Банку на суму 11 852 597,49 грн. (гривневий еквівалент заборгованості) до першої черги, які забезпечені іпотечним (заставним) майном та окремо внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; затверджено відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав, в тому числі нежитлова будівля магазину з підвалом загальною площею 3 952,9 кв. м., яка розташована за адресою; Черкаська обл., м. Умань, вул. Р. Чорного, 4 та земельна ділянка загальною площею 3979 кв. м, що розташована за адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Р. Чорного, 4.

Постановою господарського суду Харківської області від 12.01.2011 року у справі № Б-50/184-10 визнано банкрутом ТОВ "Торгово-промисловий дім "Земляни" та відкрито ліквідаційну процедуру.

В ході розгляду вказаної справи про банкрутство активи боржника виставлено на реалізацію через біржу шляхом проведення аукціонних торгів.

За результатами проведеного аукціону ТОВ "Інтер-Строй-Інвест" придбав лот № 1-- нежитлова будівля універмагу на земельній ділянці, що складає предмет спору.

02 вересня 2011 року між ТОВ "Торгово-промисловий дім "Земляни" в особі ліквідатора ОСОБА_6 та ТОВ "Інтер-Строй Інвест" був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі та земельної ділянки загальною площею 0, 3979 га, за адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Р. Чорного, 4. на якій розташована нежитлова будівля з підвалами та ґанками літ. "А-2", під. літ. "А,Б.а,а.1.,а.2 " (цегла), загальною площею 3932, 3 кв. м., чотири сараї літ. "В", "Г", "Д", "Б", вимощення -1, огорожа № 1, троє воріт 2,3,5, хвіртка № 4, огорожа № 6, приямки № 7, 8, для обслуговування універмагу.

Відповідач та третя особа наголошують суду, що на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу від 02.09.2011 заборони на відчуження нерухомого майна із земельною ділянкою у державному реєстрі іпотек вже не було. 02.09.2011 було знято арешт з нерухомого майна на підставі ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 20.07.2011 у справі № 10-384/2011 та 02.09.2011 із Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було вилучено обтяження іпотекою належного товариству ТОВ "ТПД "Земляни" майна на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 22.08.2011 у справі № 2-433/11 (а.с. 40 том 1).

В подальшому право власності на вказане нерухоме майно разом із земельною ділянкою за адресою: м. Умань, вул. Р.Чорного, 4 перейшло до ТОВ "ЛЕСАРК" - відповідача у справі, що не заперечується сторонами.

В обґрунтування позовних вимог та правомірності застосування до відповідача припису статті 23 Закону України "Про іпотеку" для звернення стягнення на його майно позивач посилається на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2015 року у справі № Б-50/184-10, якою визнано недійсним аукціон від 21.02.2011 з продажу майна банкрута ТОВ "ТПД "Земляни" та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.09.2011 нежитлової будівлі та земельної ділянки за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Р. Чорного, 4 (а.с. 27 том 1). Дану постанову було залишено без змін постановою ВГСУ від 12 травня 2015 року (а.с 32 том 1).

Позивач вважає, що перехід права власності на предмет іпотеки до відповідача в будь-якому випадку надає банку право звертати стягнення на це майно у відповідності до положень ст. 23 ЗУ "Про іпотеку", оскільки продаж спірного майна в процедурі банкрутства визнано незаконним.

Такі твердження суд вважає помилковими, виходячи з наступного:

Ст. 23 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Представники відповідача та третьої особи зауважують, що нинішній кінцевий власник спірного майна ( ТОВ "Лесарк") отримав це майно у власність не від іпотекодавця (ТОВ "Торгівельно-промисловий дім "Земляни"), а від попереднього власника цього майна (ТОВ "Інтер-Строй Інвест") і на момент придбання спірного майна у власність воно вже було вільне від статусу іпотечного майна та всіх обтяжень, бо продавалося в процесі ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ТОВ "ТПД "Земляни", відповідно до приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно зі статтею 5 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (пункт 6 частини першої статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачено.

Оскільки спірне майно було відчужено в ході ліквідаційної процедури боржника - ТОВ "ТПД "Земляни", то скасування накладених на нього заборон відчуження, арештів та зняття обмежень продажу внаслідок іпотеки є обґрунтованим та законним. Тому спірне майно переходило у власність ТОВ "Інтер-Строй Інвест" та ТОВ "Лесарк" вже вільним від будь-яких обтяжень і не могло при цьому зберігати статус іпотечного майна.

Скасування заборон та вилучення обтяжень офіційно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і доказів про те, що записи про іпотечне обтяження були відновлені -- у справі немає.

Позивач не надав доказів про те, що він оспорював і довів незаконність внесення іпотечного майна до ліквідаційної маси банкрута, яке підлягає продажу для погашення вимог кредиторів.

Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року по справі № 6-2684цс15 висловив позицію про те, що "з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (пункт 6 частини першої статті 23 Закону N 2343-XII (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положення Закону N 2343-XII (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачають.

За таких обставин особа, до якої перейшло право власності на майно, що було предметом іпотеки, але реалізоване в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяження, не набуває статусу іпотекодавця і на таке майно не може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 38, 39 Закону N 898-IV.

Установивши, що ОСОБА_1 набула право власності на об'єкт нерухомого майна, не обтяженого іпотекою, тому не набула статусу іпотекодавця, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про звернення стягнення на предмет іпотеки ".

За таких обставин суд приходить до висновку, що обтяження іпотекою на майно відповідача не переходить, а тому стаття 23 Закону України "Про іпотеку" до нього застосовуватися не може.

Ст. 17 ЗУ "Про іпотеку" не містить прямої норми про те, що іпотека припиняється внаслідок зняття цього обтяження для продажу майна в ліквідаційній процедурі. Однак такий продаж майна не переводить іпотечне обтяження на відповідача у справі, бо всі арешти з майна у ліквідаційній процедурі знімаються, а норми ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мають в цьому випадку перевагу, як спеціальний закон, процедури якого поширюються на всіх кредиторів.

Інших правових підстав для звернення стягнення на майно відповідача позивач суду не вказав та суд їх не встановив.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати і таке:

Якщо судовим рішенням було визнано недійсним аукціон від 21.02.2011 з продажу майна банкрута (ТОВ "ТПД "Земляни") та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.09.2011 нежитлової будівлі і земельної ділянки за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Р. Чорного, 4 (а.с. 27-31 том 1), то за наслідками визнання договору недійсним повинна відбутися реституція і все отримане за недійсною угодою сторони повинні були повернути одна одній. З цих підстав спірне майно повинно б повернутися до ліквідаційної маси і продаватися знову.

За матеріалами справи суд не вбачає доказів остаточного вирішення даного питання, вжиття для цього дієвих та ефективних заходів (в т.ч. звернення до суду), зокрема, позивачем, як кредитором у справі про банкрутство № Б-50/184-10 чи беззаперечних доказів про втрату реальної можливості повернення майна у ліквідаційну масу.

На думку суду, позивач не може переконливо довести суду своє право бути вільним від подальшого здійснення процедури ліквідації банкрута та заявляти самостійний позов про звернення стягнення на колишнє іпотечне майно вже виключно на свою користь.

Чинним законодавством щодо відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом права кредитора у справі про банкрутство звільнити себе від встановленої процедури реалізації майна банкрута та займатися самостійним зверненням стягнення на майно, яке було предметом іпотечного договору, не передбачені і правомірність таких своїх дій позивач не довів.

Отже, незважаючи на те, що у справі немає доказів повернення спірного майна у ліквідаційну масу після визнання недійсним аукціону та договору купівлі-продажу, заявлений позов в будь-якому випадку є неправомірним, бо позивач, як кредитор у справі про банкруство, не має права поза процедурами банкрутства займатися зверненням стягнення на майно боржника виключно на свою користь, хоча б і стосовно нових власників цього майна.

З приводу коштів, які виручені від продажу спірного майна в ліквідаційній процедурі, судом було встановлено таке:

За доводами ОСОБА_3 (арбітражного керуючого - ліквідатора та представника третьої особи), за продаж спірного майна в процедурі ліквідації ТОВ "ТПД "Земляни" було вручено 1 443 432,47 грн. коштів, які були передані в депозит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округа ОСОБА_7 з метою виконання грошових зобов'язань перед позивачем у справі, як кредитором. Дане підтверджується довідкою приватного нотаріуса ОСОБА_7 від 05.02.2013 року (а.с. 101 том 1).

Про отримання вказаних коштів в депозит на окремий поточний рахунок нотаріус повідомив позивача листом від 14.02.2013 року № 10/02-32 (а.с. 102 том 1), а позивач направив нотаріусу ОСОБА_7 свою заяву, яка нотаріально посвідчена 05.05.2014 року (а.с. 103 том 1) про реквізити банківського рахунку, куди слід перерахувати кошти з депозиту нотаріуса.

Всім учасникам процесу відома інформація про те, що цей нотаріус помер, тому і не надав відповіді на запит суду з приводу додаткового встановлення обставин по справі.

За доводами позивача, банк не зміг скористатися коштами, вирученими із продажу спірного майна в ліквідаційній процедурі, оскільки приватний нотаріус ОСОБА_7 відкрив депозитний рахунок у АТ "Банк "Золототі ворота", а коли позивач зібрався отримати кошти, то в цю банківську установу було введено тимчасову адміністрацію і платіжне доручення на перерахування коштів від 14.05.2014 року виконано не було (а.с. 26, 28 том 2).

Статтею 537 ЦК України про виконання зобов'язання внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори передбачено, що боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі:

1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання;

2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку;

3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Позивач не доводить неправомірність дій арбітражного керуючого з приводу внесення ним коштів на депозит приватного нотаріуса та не оскаржував їх, оскільки доказів про протилежне у справі немає.

З урахуванням ст. 537 ЦК України слід вважати, що після прийняття виручених від продажу спірного майна коштів, з юридичної точки зору, товариство-банкрут виконало свої зобов'язання перед позивачем, як кредитором, на суму 1 443 432,47 грн. При цьому фактичне отримання вказаних коштів, на що позивач мав право ще з лютого 2013 року, перебувало виключно у його волі з покладенням саме на позивача всіх ризиків та наслідків прострочення таких певних дій.

Чому позивач не вжив заходів для отримання коштів, а також і для повернення їх ліквідатору, якщо ОСОБА_4 не згідний із продажем спірного майна у ліквідаційній процедурі і повинна бути проведена двостороння реституція, суду достовірно не пояснено.

З наданої суду копії рішення Люботинського міського суду Харківської області від 22.08.2011 року у справі № 2-4333/11 (а.с. 5 том 2) вбачається, що цим рішенням задоволено позов ТОВ "ТПД "Земляни" в особі арбітражного керуючого до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округа та визнано незаконними дії нотаріуса про відмову у знятті заборони відчуження спірного майна, зобов'язано нотаріуса зняти таку заборону та виключити запис з Державного реєстру іпотек про обтяження спірного нерухомого майна, реєстраційний номер іпотеки 5323524.

Саме на підставі цього судового рішення було знято обтяження на спірне майно, про що вказано у Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 40).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.10.2011 року рішення Люботинського міського суду Харківської області від 22.08.2011 року залишено без змін (а.с. 6 том 2).

Законність зняття заборон відчуження зі спірного майна станом на час вирішення спору у справі ніким не спростована та не заперечується.

Враховуючи те, що чинне законодавство не передбачає права кредитора-позивача у справі про банкрутство (поза межами процедур для задоволення вимог кредиторів), самостійно займатися погашенням своїх кредиторських вимог, не домагаючись повернення спірного майна у ліквідаційну масу після визнання недійсним аукціону та договору купівлі-продажу, заявлений позов є необґрунтованим та до задоволення не підлягає ще й з цієї підстави.

При цьому всі інші обставини взаємовідносин сторін та вчинені чи не вчинені ними належні дії для визначення остаточної долі і статусу спірного майна, на думку суду, не можуть виправдати незаконність дій позивача та заявленого ним позову.

У позові слід відмовити повністю.

На підставі статті 49 ГПК України, при відмові в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 30.05.2016 (понеділок).

Суддя Н.М. Спаських