ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016 р. Справа №917/461/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп", вул. Кільцева, 5, м.Чернігів, 14007

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", вул. Куйбишева, 22-а, м.Полтава, 36039

про стягнення 88 685,54 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 01-11/47-1 від 26.04.2016р.

Розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за договором субпідряду № 01-02-11/с7-14 від 04.07.2013р. у розмірі 88 685,54 грн., з яких 53 998,16 грн. основного боргу, 6232,73 грн. пені, 2049,55 грн. 3% річних та 26 405,10 грн. інфляційних.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

В судове засідання представник позивача, повідомлений належним чином про час та дату судового засідання, не з"явився.

Неявка представника позивача у судове засідання 23.05.2016р. не унеможливлює розгляд справи № 917/461/16. У п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що судом явка представника позивача в судове засідання обов"язковою не визнавалася, на дату проведення судового засідання 23.05.2016р. у позивача були час та можливість, в разі наявності додаткових доказів чи пояснень до позову, викласти їх письмово та надати суду.

За даних обставин, враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Відповідач відзив на позов не надав, через канцелярію суду 23.05.2016р. надав заяву про застосування строку позовної давності та контррозрахунок інфляційних втрат (вх. № 6299 від 23.05.2016р.).

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп" (надалі - позивач, субпідрядник) та Дочірнім підприємством «Полтавський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі - відповідач, генпідрядник) було укладено Договір субпідряду № 01-02-11/с7-14 до договору підряду 01-02-11 від 25.10.2011 р. (надалі - Договір).

При цьому, сторони узгодили, зокрема, наступне:

- підрядник доручає, а Субпідрядник зобов'язується виконати роботи з «Поточного ремонту автомобільної дороги державного значення /Т-17-15/ Миргород - Хорол, км 15+545 - км 31+520 (Хорольський район), а саме: влаштування горизонтальної дорожньої розмітки фарбою дорожньою" (п.1.1 договору);

- Загальна вартість робіт за Договором визначається договірною ціною і складає 54 543,60 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 9 090,60 грн. (п.3.1 договору);

- фінансування робіт здійснюється за рахунок бюджетних коштів. У разі затримки фінансування (фінансування Замовника) розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання Підрядником на свій рахунок коштів від Замовника (п.п. 7.1-7.21 Договору);

- розрахунки за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок Субпідрядника (п. 8.1 договору);

- підрядник здійснює щомісячні розрахунки за виконані роботи з субпідрядником до 5-го числа наступного місяця на підставі Актів приймання виконаних підрядних робіт" (форма №КБ - 2в) та Довідок про вартість виконаних підрядних робіт" (форма №КБ-3) підписаних уповноваженими представниками Сторін (п.8.3 договору);

- субпідрядник відраховує Генпідряднику 1 % від вартості субпідрядних робіт на покриття витрат останнього, пов'язаних із виконанням зобов'язань щодо забезпечення технічною, дозвільною та іншою документацією, координації дій субпідрядників при виконанні робіт, приймання виконаних Субпідрядником робіт та інші (п.8.8 договору);

- приймання-передача виконаних робіт оформляється актом приймання робіт (форма № КБ- 2в) (п.9.1 договору);

- за порушення строків оплати виконаних робіт з вини Підрядника він сплачує Субпідряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ України, що діяла на момент прострочення за кожен день прострочення (п.15.2 договору);

- договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими представниками Сторін і діє до 31 грудня 2013 р., але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе Сторонами зобов'язань (п.18.2 договору).

Як зазначає у позові позивач та не заперечує відповідач, у відповідності до умов вказаного Договору позивачем виконано поточний ремонт автомобільної дороги державного значення /Т-17-15/ Миргород - Хорол, км 15+545 - км 31+520 (Хорольський район) на загальну суму 54 543,60 грн.

Факт виконання позивачем вказаного обсягу робіт на загальну суму 54 543,60 грн. підтверджується підписаним 30.12.2013р. представниками сторін та скріпленим печатками сторін актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. Вартість виконаних будівельних робіт у розмірі 54 543,60 грн. підтверджується також довідкою від 30.12.2013 р., яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

Позивач стверджує, що відповідач зобов'язання з оплати виконаних субпідрядником робіт не виконав, в зв'язку з чим на час розгляду справи господарським судом за договором субпідряду №01-02-11/с7-14 від 04 липня 2013 р. у ДП "Полтавський облавтодор" обліковується заборгованість у розмірі 53 998,16 грн. перед позивачем.

При визначенні даного розміру заборгованості позивачем враховані вартість виконаних ним робіт за актом від 30.12.2013р. та передбачення у п.8.8 договору відрахування Генпідряднику 1 % від вартості субпідрядних робіт.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 88 685,54 грн., з яких 53 998,16 грн. основного боргу, 6232,73 грн. пені, 2049,55 грн. 3% річних та 26 405,10 грн. інфляційних.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору субпідряду.

Відповідно до ст. 838 ЦК України підрядник має право, як що інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

За визначенням ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За загальним правилом, встановленим в ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на передбачення сторонами у п.8.3. договору, що підрядник здійснює щомісячні розрахунки за виконані роботи з субпідрядником до 5-го числа наступного місяця на підставі Актів приймання виконаних підрядних робіт" (форма №КБ - 2в) та Довідок про вартість виконаних підрядних робіт" (форма №КБ-3) підписаних уповноваженими представниками Сторін, дату підписання акту приймання-передачі виконаних робіт від 30.12.2013 р., відповідач повинен був сплатити кошти до 05.01.2014р.

Оскільки факт несплати у визначені договором строки відповідачем не спростовується, на підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 53 998,16 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір субпідряду № 01-02-11/с7-14 до договору підряду №01-02-11 від 25.10.2011 року, Акт приймання-передачі виконаних робіт від 30.12.2013 р.) та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

У п. 15.2 Договору сторони узгодили, що за порушення строків оплати виконаних робіт з вини Підрядника він сплачує Субпідряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ України, що діяла на момент прострочення за кожен день прострочення.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено до стягнення 6232,73 грн. пені за період з 09.12.2014р. по 08.06.2015р., 2049,55 грн. 3% річних за період з 09.12.2014р. по 14.03.2016 р., 26 405,10 грн. інфляційних за аналогічний період.

Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку пені, річних та інфляційних, та відображено у тексті позовної заяви, позивач вважає відповідача таким, що прострочив з 09.12.2014р.

В обгрунтування вказаної дати позивач посилається на п.7.2. договору, яким передбачено, що у разі затримки фінансування (фінансування Замовника) розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання Підрядником на свій рахунок коштів від Замовника.

Позивач вказує, що відповідачем від Служби автомобільних доріг у Полтавській області за виконані згідно договору підряду №01-02-11 від 25.10.2011 року роботи отримані кошти 03.12.2014р., що підтверджується випискою з банківського рахунку за 03.12.2014 року. З огляду на зазначене, позивач, не враховуючи п.8.3. договору, з посиланням на п.7.2. договору, визначає першим днем прострочення зобов"язання - 09.12.2014р.

Суд не погоджується з даним твердженням позивача з огляду на наступне.

Так, у п. 5 Оглядового листа від 18.02.2013 № 01-06/374/2013 Вищий господарський суд України зазначив, що згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року, яке відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права, Суд дійшов висновку про невиправданість невиконання зобов'язання через відсутність бюджетних коштів та вказав на порушення у даному випадку п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи.

Таким чином, відсутність бюджетного призначення на фінансування виконаних субпідрядником підрядних робіт та відповідно неотримання розрахунку від замовника не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язання з оплати виконаних замовником робіт та не може бути обставиною, в залежність від якої ставиться виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних субпідрядником за Договором робіт.

Отже, відповідно до п.8.3. договору відповідач зобов'язаний був здійснити оплату виконаних субпідрядником робіт відповідач повинен був сплатити кошти до 05.01.2014р. незалежно від надходження на його рахунки коштів на фінансування передбачених Договором робіт.

З огляду на зазначене вище, враховуючи правило, встановлене пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України (нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано) пеня за прострочення зобов"язання з оплати робіт, виконаних згідно Акту приймання-передачі виконаних робіт від 30.12.2013 р. за договором субпідряду № 01-02-11/с7-14 до договору підряду №01-02-11 від 25.10.2011 року, має нараховуватися за період з 06.01.2014р. по 05.07.2014р.

Позивачем, як зазначалося вище, суму пені розраховано за період з 09.12.2014р. по 08.06.2015р.

Враховуючи те, що період нарахування пені не відповідає умовам п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, вимоги щодо її стягнення є необгрунтованими, у зв"язку з чим у позові в частині вимог про стягнення пені слід відмовити.

Відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені за період з 09.12.2014р. по 14.03.2015р. (вх. № 6299 від 23.05.2016р.) та просить суд відмовити у цій частині позову.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Приймаючи до уваги усе вищевикладене, висновок суду щодо необгрунтованості позовних вимог в частині стягнення пені у даній справі, суд не вбачає підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання щодо застосування строків позовної давності.

Також, позивачем ставляться вимоги про стягнення 2049,55 грн. 3% річних за період з 09.12.2014р. по 14.03.2016 р., 26 405,10 грн. інфляційних за аналогічний період.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2049,55 грн. 3% річних за період з 09.12.2014р. по 14.03.2016 р., 26 405,10 грн. інфляційних за аналогічний період, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір 3% річних відповідає вимогам Цивільного кодексу України у повному обсязі, заявлений розмір інфляційних відповідає вимогам Цивільного кодексу України частково, оскільки позивачем невірно визначено сукупний індекс інфляції за визначений ним період, а саме у розмірі 26 081,11 грн. (розрахунок сум здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

За даних обставин, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги про стягнення 2049,55 грн. 3% річних за період з 09.12.2014р. по 14.03.2016 р., 26 081,11 грн. інфляційних за аналогічний період, в решті вимог позову про стягнення інфляційних слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 53 998,16 грн. основного боргу, 2049,55 грн. 3% річних та 26 081,11 грн. інфляційних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню, в решті вимог позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру позовних вимог..

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" (вул. Куйбишева, буд.22-а, м. Полтава, 36039, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп" (вул. Кільцева, 3, м. Чернігів, 14003, ) 53 998,16 грн. основного боргу, 2049,55 грн. 3% річних та 26 081,11 грн. інфляційних та 1276,12 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3.В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 30.05.2016 р.

Суддя Киричук О.А.