ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" червня 2016 р.справа № 924/319/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО, м. Волочиськ, Хмельницька область

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „НО Агропромсервіс, с. Вереси, Житомирський район, Житомирська область;

2. Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці, с. Шпичинці, Хмельницький район, Хмельницька область

про стягнення солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю „НО Агропромсервіс та Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО грошові кошти в сумі 57 600,98 грн., з яких: 6 320,36 грн. пені, 22 804,85 грн. штрафу, 14 193,89 грн. 36% річних та 14 281,88 грн. курсової різниці

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 01.11.2015р. б/н;

від відповідача-1: не прибув;

від відповідача-2: не прибув.

В засіданні суду 02.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю „НО Агропромсервіс та Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО грошових коштів у сумі 82 959,11 грн., з яких: 14 318,75 грн. основного боргу, 17 359,74 грн. пені, 22 804,85 грн. штрафу, 14 193,89 грн. 36% річних та 14 281,88 грн. курсової різниці, посилаючись на доводи, викладені у позові.

Ухвалою від 24.05.2016р. провадження у даній справі, у частині солідарного стягнення 14 318,75 грн. основного боргу та 11 039,38 грн. пені із ТОВ „НО Агропромсервіс та ВСК „Шпичинці на користь ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО припинено на підставі п.п.1-1 ст.80 ГПК України за відсутністю предмета спору в цій частині.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 29.04.2015р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (постачальник) та ТОВ „НО Агропромсервіс (покупець), був укладений договір поставки №70-04/15 ЖГ засобів захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива.

На виконання умов договору відповідач отримав від постачальника засобів захисту рослин на загальну суму 98 924,09 грн., що підтверджено видатковими накладними, довіреностями на отримання товару.

Крім того, 30.04.2015р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (Кредитор) та Виробничо сільськогосподарський кооператив „Шпичинці (Поручителем) було укладено договір №04/15ЖТ поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю „НО Агпропромсераіс (далі боржник), що виникли з Договору поставки №70-04/15 ЖТ від 29.04.2015р. а саме: здійснити оплату за поставлений товар (засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива) в обсязі та на умовах договору, а також відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених договором поставки №70-04/15 ЖТ від 29.04.2015р.

Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання.

У звязку із цим, позивач (враховуючи часткове погашення заборгованості згідно ухвали про припинення від 24.05.2016р.) звернувся до відповідачів про солідарне виконання обовязку щодо сплати коштів в сумі 57 600,98 грн., із яких: 6 320,36 грн. пені, 22 804,85 грн. штрафу, 14 193,89 грн. 36% річних та 14 281,88 грн. курсової різниці, що підтверджено відповідними розрахунками.

Представник позивача в засіданні суду 02.06.2016р. прибув, підтримав позовні вимоги та просить стягнути солідарно із відповідачів 6 320,36 грн. пені, 22 804,85 грн. штрафу, 14 193,89 грн. 36% річних та 14 281,88 грн. курсової різниці. Повідомив суд про те, що на даний час від відповідачів не поступали кошти на погашення заборгованості.

Представник відповідача-1 (ТОВ „НО Агропромсервіс) у засідання суду повноважного представника не направив, поважні причини неявки не повідомив, витребуваного судом письмового відзиву на позов не надав, хоча про слухання справи повідомлявся із направленням ухвал від 06.04.2016р., від 21.04.2016р., від 10.05.2016р., від 24.05.2016р. згідно реєстрів відправки поштової кореспонденції, поштових повідомлень про вручення кореспонденції.

Представник відповідача-2 (ВСК „Шпичинці) в засіданні суду не прибув, будь-яких письмових заяв чи клопотань від останнього до суду не надходило. При цьому, ухвали суду направлені за місцезнаходженням відповідачів та повернуті суду згідно повідомлення пошти із відміткою „за закінченням терміну зберігання, „за зазначеною адресою не проживає.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З таких обставин, суд вважає про можливість вирішення спору в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Товариство з обмеженою відповідністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО, м. Волочиськ Хмельницька область як юридична особа значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно Виписки із ЄДР від 05.10.2015р.

Товариство з обмеженою відповідальністю „НО Агропромсервіс, с. Вереси Житомирський район, Житомирська область як юридична особа значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно спец витягу із ЄДР від 06.04.2016р. №21846776.

29.04.2015р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (постачальник) та ТОВ „НО Агропромсервіс (покупець), був укладений договір поставки №70-04/15ЖТ, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива (товар), а покупець прийняти товар і оплатити його вартість. (п.п.1.1 договору).

Згідно п.п.1.2, 2.2 договору сторони вставили, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід'ємними частинами договору. Покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатися у відповідних специфікаціях-додатках.

Відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.3 договору передбачено, що протягом строку дії договору, грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 Аваль на банківський день, який передує фактичній оплаті Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини).

Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 Аваль на банківський день, який передує фактичній оплаті покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання договору, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент підписання договору.

Згідно п.п.7.2.1 договору передбачено, що за затримку з оплатою Постачальнику за поставлений Товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати. Сплата неустойки, встановленої на випадок прострочення або іншого неналежного виконання обов'язків, та відш кодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного Договору, не звільняє винну сторону від вико нання: своїх обов'язків за даним договором.

Вказаним договором сторони передбачили, що згідно вимог ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання покупець зобов`язується сплатити суму боргу із врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 36% річних від простроченої (неоплаченої суми). (п.п. 7.2.3 договору).

Згідно п.п.7.3 договору передбачено, що сплата неустойки, встановленої на випадок прострочення або іншого неналежного виконання обовязків, та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного договору, не звільняє винну сторону від виконання своїх зобовязань по даному договору.

Відповідно до п.7.4 вказаного договору передбачено, що строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим договором не обмежується строком, встановленим ч.6 ст.232 ГК України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобовязань за цим договором нараховуються до моменту належного виконання зобовязання. До вимог про стягнення штрафних санкцій за цим договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України.

В порядку виконання умов договору сторони підписали додатки до договору, якими погодили курс долара та визначили вартість товару в гривні та його еквівалент в доларовому співвідношенні, а саме: згідно Додатку №1 від 29.04.2015р. - по курсу 22,15 грн./долар США; Додаток №2 від 14.05.2015р. по курсу - 20,65 грн./долар США; Додаток №3 від 14.05.2015р. по курсу - 20,65 грн./долар США; Додаток №4 від 14.05.2015р. по курсу - 24,20 грн./євро; Додаток №5 від 10.06.2015р. по курсу - 22,50 грн./долар США; Додаток №6 від 10.06.2015р. по курсу - 22,50 грн./долар США; Додаток №7 від 10.06.2015р. по куурсу - 25,00 грн./євро; Додаток №8 від 27.06.2015р. по курсу - 22,50 грн./долар США; Додаток №9 від 07.07.2015р. по курсу -23,00 грн./долар США; Додаток №10 від 07.07.2015р. по курсу - 26,00 грн./євро; Додаток №11 від 07.07.2015р. по курсу - 23,00 грн./долар США; Додаток №12 від 31.07.2015р. по курсу - 23,50 грн./долар США; Додаток №13 від 31.07.2015р. по курсу - 23,50 грн./долар США. Вказаними додатками сторони погодили також назву товару, кількість, ціну, загальну вартість товару, терміни поставки та календарний графік платежів.

На виконання умов договору поставки від 29.04.2015р. та додатків до нього, ТОВ „НО Агропромсервіс отримало від постачальника товар згідно видаткових накладних, а саме: №770 від 30.04.2015р. на суму 9 999,42 грн., №1241 від 14.05.2015р. на суму 32 824,33 грн., №1242 від 14.05.2015р. на суму 8 097,84 грн., №1243 від 14.05.2015р. на суму 1 317,84 грн., №1689 від 12.06.2015р. на суму 3 719,28 грн., №1690 від 12.06.2015р. на суму 680,70 грн., №1691 від 12.06.2015р. на суму 820,80 грн., №1930 від 29.06.2015р. на суму 16 686,00 грн., №2042 від 07.07.2015р. на суму 1415,86 грн., №2043 від 07.07.2015р. на суму 3 466,56 грн., №2044 від 07.07.2015р. на суму 11 077,26 грн., №2269 від 31.07.2015р. на суму 5 200,08 грн., №2270 від 31.07.2015р. на суму 3 618,12 грн., всього на загальну суму 98 924,09 грн.

30.04.2015р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (кредитор) та Виробничо сільськогосподарський кооператив „Шпичинці (Поручителем) було укладено договір №70-04/15 ЖТ поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю „НО Агропромсервіс (далі боржник), що виникли з Договору поставки №70-04/15ЖТ від 29.04.2015р., а саме здійснити оплату за поставлений товар (засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива) в обсязі та на умовах Договору поставки №70-04/15ЖТ від 29.04.2015р., а також відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених Договором поставки №70-04/15ЖТ від 29.04.2015р. (п.п.1.1, 2.1 договору поруки).

Згідно п.п.3.1, 3.2 договору поруки передбачено, щ Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобовязань за основним договором в обсязі грошових стягнень відповідно до розділу 2, розділу 7 Основного договору.

Відповідач-1 частково сплатив позивачу кошти в сумі 84 605,34 грн., що підтверджено наявним в матеріалах справи виписками із банківського рахунку.

Оскільки решта 14 318,75 грн. основного боргу не була сплачена, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідачів в солідарному порядку в сумі 82 959,11 грн., з яких 14 318,75 грн. основного боргу, 17 359,74 грн. пені, 22 804,85 грн. штрафу, 14 193,89 грн. 36% річних та 14 281,88 грн. курсової різниці.

Ухвалою суду від 24.05.2016р. провадження у даній справі в частині солідарного стягнення 14 318,75 грн. основного боргу та 11 039,38 грн. пені із ТОВ „НО Агропромсервіс та ВСК „Шпичинці на користь ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО припинено на підставі п.п.1-1 ст.80 ГПК України за відсутністю предмета спору в цій частині.

У решті позовних вимог до відповідачів позивач підтримав позов та просив стягнути із останніх в солідарному порядку кошти в сумі 57 600,98 грн., з яких: 6 320,36 грн. пені, 22 804,85 грн. штрафу, 14 193,89 грн. 36% річних та 14 281,88 грн. курсової різниці згідно доданих розрахунків.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке:

Згідно з абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання договору поставки №70-04/15ЖТ від 29.04.2015р., який було підписано між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (постачальник) та ТОВ „НО Агропромсервіс (покупець), останній отримав товар на загальну суму 98 924,09 грн., проте вчасно не провів розрахунки.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Приписами ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонам.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України).

Матеріалами справи також підтверджується, що 30.04.2015р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (кредитор) та Виробничо сільськогосподарський кооператив „Шпичинці (Поручителем) було укладено договір №70-04/15 ЖТ поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю „НО Агропромсервіс (далі боржник), що виникли із Договору поставки №70-04/15ЖТ від 29.04.2015р., а саме здійснити оплату за поставлений товар (засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива) в обсязі та на умовах Договору поставки №70-04/15ЖТ від 29.04.2015р., а також відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених Договором поставки №70-04/15ЖТ від 29.04.2015р. (п.п.1.1, 2.1 договору поруки).

При цьому сторони погодили, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобовязань за основним договором в обсязі грошових стягнень відповідно до розділу 2, розділу 7 Основного договору (п.п.3.1, 3.2 договору поруки).

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає правомірною вимогу позивача про солідарне виконання зобовязань по оплаті за договором поставки №70-04/15ЖТ від 29.04.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобовязання.

Частиною 1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В ході вирішення спору судом встановлено, що відповідач-1 сплатив позивачу кошти в сумі 25 358,13 грн. (14 318,75 грн. основного боргу та 11 039,38 грн. пені), внаслідок чого за заявою позивача провадження у справі було припинено на підставі п.п.1-1 ст.80 ГПК України за відсутністю предмета спору в цій частині.

При цьому, стягнення із відповідачів у солідарному порядку 14 281,88 грн. курсової різниці суд вважає правомірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1,2 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується із положеннями ч.2 ст.198 ГК України.

За таких обставин, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України (п.10 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013, №01-06/767/2013 „Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Судом враховується, що вартість товару із врахуванням курсової різниці було обумовлена сторонами у договорі поставки №70-04/15ЖТ від 29.04.2015р. та розрахована згідно підписаних додатків до договору поставки.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору поставки відповідач-1 отримав від позивача товар на загальну суму 4 384,11 доларів США та 136,14 євро. Станом на дату звернення із позовом до суду відповідачем-1 не було оплачено гривневий еквівалент 979,10 доларів США та 95,01 євро, що відповідно курсу продажу валют, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ станом на 05.04.2016р. складає 28 600,63 грн. (979,10 доларів США х 26,30 грн.(=25 750,33) + 95,01 євро х 30,00 грн. (2 850,30 грн.) = (28 600,63 - 14 318,75), що становить 14 281,88 грн. курсової різниці

Отже, суд вважає, що сторонами у належній формі досягнуто згоди щодо можливості зміни обумовленої ціни у визначених ними випадках та визначено спосіб перегляду ціни відповідно до формули, за якою вираховується зміна ціни. При цьому, чинне законодавство не містить прямого застереження про недійсність відповідної домовленості, а в судовому порядку даний правочин недійсним не визнавався.

Аналогічна позиція про правомірність стягнення курсової різниці згідно укладених між сторонами договорів викладена у постановах Вищого господарського суду України від 19.10.2010р. №4/37-10, від 25.08.2010р. №19/301, від 31.10.2012р. №18/113-53/81, від 06.11.2011р. №5015/1478/12 .

Суд, перевіривши такі розрахунки, вважає їх правильними та такими, що узгоджується із матеріалами справи та відповідають нормам чинного законодавства.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення із відповідача 14 281,81 грн. курсової різниці, є обґрунтованими, підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч.1 ст.230 ГК України, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 ст.231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст.551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п.п.7.2.1 договору поставки сторони передбачили - за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, покупець, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення із відповідачів солідарно 1 320,36 грн. пені та 22 804,85 грн. штрафу відповідно до поданих розрахунків. При проведенні перерахунку суми штрафу судом встановлено, що такі нарахування обґрунтовані, заявлені правомірно та підлягають стягненню в повному обсязі.

Із поданого в матеріали справи розрахунку пені слідує, що відповідачем-1 проводились часткові оплати вартості поставленого товару, по яких дати таких проплат були включені в період прострочення при розрахунку суми пені.

Судом враховується, що згідно п.1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 вищевказаної постанови).

При перерахунку заявленої до стягнення суми пені судом встановлено, що за вказані позивачем періоди пеня становить:

відсотокграничний строк оплати строк розрахунку пенікількість днів прострочкисума до сплати, грн.сума пені, грн.
2*ставка НБУ01.10.2015р. 14.10.2015р.145 928,73100,06
2*ставка НБУ15.10.2015р.31.10.2015р. 1715 343,15314,43
2*ставка НБУ01.11.2015р. 16.11.2015р. 1671 830,35 1 385,44
2*ставка НБУ18.11.2015р. 07.12.2015р.2033 318,75 803,30
2*ставка НБУ09.02.2015р. 13.12.2016р. 37129 318,7511 615,87
2*ставка НБУ15.12.2015р. 03.04.2016р.11114 318,751 911,48
Відтак, правомірною суд вважає пеню в розмірі 5 091,20 грн., решта 1 229,16 грн. пені заявлена позивачем безпідставно та до уваги не приймається. Будь-яких інших доказів на спростування зазначеного, суду не було подано.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, крім іншого, заявлено до стягнення також 14 193,89 грн. 36% річних згідно наявних у справі розрахунків.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок 36% річних за період з 29.04.2015р. по 03.04.2016р., суд приходить до висновку, що позивачем правомірно, в межах можливих нарахувань, заявлено до стягнення із відповідачів в солідарному порядку 14 193,89 грн. 36% річних.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.34 ГПК України).

За таких обставин, суд вважає правомірними позовні вимоги позивача про стягнення із відповідачів солідарно 6 320,36 грн. пені, 22 804,85 грн. штрафу, 14 193,89 грн. 36% річних та 14 281,88 грн. курсової різниці.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст.49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідачів в рівних частинах в зв'язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО, м. Волочиськ, Хмельницька область до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „НО Агропромсервіс, с. Вереси, Житомирський район, Житомирська область; 2. Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці, с. Шпичинці, Хмельницький район, Хмельницька область про стягнення солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю „НО Агропромсервіс та Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО грошові кошти в сумі 57 600,98 грн., з яких: 6 320,36 грн. пені, 22 804,85 грн. штрафу, 14 193,89 грн. 36% річних та 14 281,88 грн. курсової різниці, задовольнити частково.

Стягнути солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю „НО Агропромсервіс, с.Вереси, вул. Щорса, буд. 13-Б, Житомирський район, Житомирська область () та із Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці, 31322, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Шпичинці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО м. Волочиськ Хмельницької області, вул. Котовського, 7, () 5 091,20 грн. (пять тисяч девяносто одна гривня 20 коп.) пені, 22 804,85 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот чотири гривні 85 коп.) штрафу, 14 193,89 грн. (чотирнадцять тисяч сто девяносто три гривні 89 коп.) 36% річних, 14 281,88 грн. (чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят одна гривня 88 коп.) курсової різниці.

Даний обов'язок є солідарним. Солідарний боржник - Виробничий сільськогосподарський кооператив „Шпичинці с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області ().

Видати наказ.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю „НО Агропромсервіс, с.Вереси, вул. Щорса, буд. 13-Б, Житомирський район, Житомирська область () на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО м. Волочиськ Хмельницької області, вул. Котовського, 7, () 689,00 грн. (шістсот вісімдесят дев`ять гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Стягнути із Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці, 31322, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Шпичинці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО м. Волочиськ Хмельницької області, вул. Котовського, 7, () 689,00 грн. (шістсот вісімдесят дев`ять гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У позові про солідарне стягнення із відповідачів 1 229,16 грн. пені відмовити.

Повне рішення складено 06.06.2016р.

Суддя В.В. Магера

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу-1 (вул. Щорса, 13-Б, с. Вереси, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12401) рекоменд. кореспонд.;

3 - відповідачу-2 (с. Шпичинці, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 31322) - рекоменд. кореспонд.;