ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.05.16р. Справа № 904/3808/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп", м.Дніпропетровськ

до Приватного підприємства "МДП-ТРЕЙД", м. Нікополь

про стягнення 660 581,57 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № б/н від 04.01.16р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "МДП-ТРЕЙД" (далі - відповідач) про стягнення 660 581,57 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № 315/Р від 14.12.13р., в частині розрахунків.

Ухвалою господарського суду від 16.05.16р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду в засіданні на 31.05.16р.

25.05.16р. до суду від позивача надійшли для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи.

31.05.16р. до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 610 581,57 грн.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахування поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір, а для долучення до матеріалів справи власне письмове підтвердження того, що станом на 31.05.16р. заявлені позовні вимоги відповідачем не оплачені, розмір позовних вимог не змінився.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.76).

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився та не подав відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 31.05.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.13р. між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 315/Р (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, за цим Договором позивач зобов'язаний у порядку та строки, встановлені Договором, передати у власність відповідача чорний металопрокат (далі за текстом - товар), асортимент, кількість і ціна якого вказуються у Специфікації/ях та/або в рахунках на оплату, що є невід'ємною частиною даного Договору, а відповідач зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

За приписами п. 2.1. Договору позивач поставляє відповідачу товар окремими партіями.

Відповідно до п. 2.2. Договору, поставка товару за цим Договором здійснюється у відповідності до Міжнародних правил тлумачень торгівельних термінів "ІНКОТЕРМС 2010", на умовах ЕХW, якщо інше не зазначено сторонами у Специфікації.

Положеннями п. 2.3. Договору передбачено, що строк поставки товару - протягом 5 робочих днів з моменту отримання на поточний рахунок попередньої оплати 100%, якщо інше не обумовлено сторонами у Специфікації та/або рахунку на оплату.

У п. 2.4. Договору зазначено про те, що прийом товару за кількістю і якістю здійснюється сторонами на складі у відповідності до умов поставки, згідно із діючим законодавством України та умовами даного Договору.

Право власності на поставлену партію товару і ризики загибелі та/або пошкодження товару переходять від позивача до відповідача з моменту передачі-прийому товару в пункті поставки і засвідчується підписанням сторонами видаткової накладної. Дата отримання партії товару відповідачем вказується у накладній (п. 2.6. Договору).

Згідно з п. 3.2. Договору, оплата здійснюється відповідачем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Пунктом 3.3. Договору передбачено порядок розрахунків: 100% передплата, якщо інше не обумовлене у Специфікації.

Загальна сума Договору складається із вартості всіх партій товару у відповідності до видаткових накладних, що були поставлені за цим Договором за період його дії (п. 3.4. Договору).

Як зазначено у п. 7.1. Договору, у випадку порушення строку оплати за товар, що поставляється, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від простроченого платежу, за кожний день порушення строку.

Положеннями п. 11.4. Договору передбачено, що закінчення строку дії даного Договору або його дострокове розірвання не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час даного Договору.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору, останній здійснив поставку товару на загальну суму 1 759 582,04 грн., а відповідач оплатив поставлений позивачем товар у сумі 1326 641,97 грн. Отже станом на 12.05.16р., за даним Договором існує заборгованість у сумі 432940,07 грн., яка виникла за наступними поставками:

1. Поставка за видатковою накладною № 5009002 від 13.03.15р. на суму 217 668,40 грн., за Довіреністю на отримання ТМЦ № 8 від 13.03.15р.

- з умовами оплати: відстрочка платежу на протязі 21 банківського дня, з дати поставки товару, згідно з п. 5 Специфікації № 9 від 04.02.15р.

- оплачена у сумі 40 417,78 грн., яка утворилась із наступних оплат/переплат:

у розмірі 1 201,50 грн. із оплати на суму 170 730,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 254 від 10.02.15р.;

у розмірі 30 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 319 від 11.09.15р.;

у розмірі 9 216,28 грн., із оплати на суму 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 327 від 29.09.15р.;

- заборгованість у сумі 177 250,62 грн.

2. Поставка за видатковою накладною № 5012654 від 03.04.15р. на суму 210 648,80 грн., за Довіреністю на отримання ТМЦ № 10 від 02.04.15р.

- з умовами оплати: відстрочка платежу на протязі 30 банківських днів, з дати поставки товару, згідно з п. 5 Специфікації № 12 від 03.04.15р.

- оплачена у сумі 75 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 323 від 16.09.15р.;

- заборгованість: у сумі 135 648,80 грн.

3. Поставка за видатковою накладною № 5012714 від 03.04.15р. на суму 120 040,65 грн., за Довіреністю на отримання ТМЦ №10 від 02.04.15р.

- з умовами оплати: відстрочка платежу на протязі30 банківських днів, з дати поставки товару, згідно з п. 5 Специфікації № 12 від 03.04.15р.

- заборгованість: у сумі 120 040,65 грн.

Позивач зауважує, що останній намагався вирішити спір в досудовому порядку, шляхом переговорів з відповідачем. Проте жодних оплат починаючи з вересня місяця 2015 року, не поступало. Враховуючи те, що заборгованість у сумі 432 940,07 грн., виникла за поставками, які були здійснені позивачем ще у березні - квітні місяці минулого року та досі не оплачені відповідачем, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

За неналежне виконання відповідачем свої обов'язків по Договору щодо оплати товару, позивачем на підставі п. 7.1 була нарахована пеня у розмірі 145 469,89 грн.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 67 659,58 грн. та 3% річних у розмірі 14 512,03 грн.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач 30.05.16р. частково погасив заборгованість у розмірі 50 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 382 940,07 грн., пеню у розмірі 145 469,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 67 659,58 грн., 3% річних у розмірі 14 512,03 грн., всього 610 581,57 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 382 940,07 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст.36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

- Як свідчать матеріали справи, відповідач з часу отримання товару не скористався правом відмовитися від нього та не надав суду доказів відмови та повернення позивачеві поставленого товару. Факт прийняття товару без будь-яких зауважень та претензій підтверджується видатковими накладними.

- Відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу може відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Як зазначено у п. 7.1. Договору, у випадку порушення строку оплати за товар, що поставляється, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від простроченого платежу, за кожний день порушення строку.

Позивачем на підставі п. 7.1. Договору була нарахована пеня у розмірі 145 469,89 грн., розрахунок якої судом був перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно, оскільки нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (пеня нараховується лише за 182 дня).

Після перерахунку проведеного судом, з урахування вищевказаного висновку, пеня складає 144994,37 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 144 994,37 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані 3% річних у розмірі 14 512,03 грн. та інфляційні втрати у розмірі 67 659,58 грн., розрахунок яких судом також був перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно, у зв'язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Станом на час розгляду справи позивач з клопотанням про повернення судового збору, з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог (заявлені позовні вимоги на суму 610 581,57 грн. - сума судового збору складає 9 158,72 грн. - сплачено судовий збір у розмірі 9908,72 грн. - надмірна сплачена сума складає 750 грн.), не звертався, тому господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивач має право в подальшому звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Крім того, господарський суд не знаходить підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не подано жодного доказу в підтвердження того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265, 266 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48, 49, 66, 67, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "МДП-ТРЕЙД" (53221, Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 102, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Шолом - Алейхема, буд. 5, ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 382 940,07 грн. (триста вісімдесят дві тисячі дев'ятсот сорок грн. 07 коп.), пеню у розмірі 144 994,37 грн. (сто сорок чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто чотири грн. 37 коп.), інфляційні втрати у розмірі 67 659,58 грн. (шістдесят сім тисяч шістсот п'ятдесят дев'ять грн. 58 коп.), 3% річних у розмірі 14 512,03 грн. (чотирнадцять тисяч п'ятсот дванадцять грн. 03 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 151,59 грн. (дев'ять тисяч сто п'ятдесят одна грн. 59 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 02.06.16р.

Суддя ОСОБА_2