ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа № 925/834/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Воліка І.М.,
Мележик Н.І.

розглянув касаційні скаргиПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" та Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р.
та ухвалугосподарського суду Черкаської області від 16.12.2015р.
за заявою Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго" Публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" (правонаступником якого є Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище)
провизнання наказу господарського суду Черкаської області від 28.09.2015р. таким, що не підлягає виконанню
у справі№ 925/834/15 господарського суду Черкаської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна"
до Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище
простягнення 654994,81грн.
За участю представників:

- позивача: Єршової С.В., дов. №14-108 від 18.04.2014р.

- відповідача: Шляпіна О.Ю., дов. №60 від 09.02.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго" Публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" про стягнення 654994,81 грн., з яких 488458,45 грн. - основний борг за спожитий природний газ, поставлений згідно Договору купівлі-продажу природного газу №13/3994-БО-36, 45084,85 грн. - пеня, 106784,23 грн. -інфляційні та 14667,28 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 06.07.2015р. у справі №925/834/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго" Публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" (правонаступником якого є Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 488458,45 грн. основного боргу, 45084,85 грн. - пені, 99005,67 грн. - інфляційних, 14667,28 грн. - 3% річних та 12944,33 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення 28.09.2015р. господарським судом Черкаської області було видано наказ у справі №925/834/15.

У листопаді 2015 року Дочірнє підприємство "Теплокомуненерго" Публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" (правонаступником якого є Комунальне підприємство "Теплокомуненрго" міста Монастирище) звернулось до господарського суду Черкаської області із заявою про визнання зазначеного вище наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.12.2015р. (суддя Потапенко В.В.) заяву Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго" Публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" про визнання наказу господарського суду Черкаської області від 28.09.2015р. у справі №925/834/15 таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. Визнано наказ господарського суду Черкаської області від 28.09.2015р. у справі №925/834/15 про стягнення 660160,58 грн. таким, що не підлягає виконанню частково, а саме: на суму 647216,25 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. (колегією суддів у складі головуючого судді Баранця О.М., суддів: Калатай Н.Ф., Сітайло Л.Г.) ухвалу господарського суду Черкаської області від 16.12.2015 р. змінено. Заяву Комунального підприємства "Теплокомуненерго" про визнання наказу господарського суду Черкаської області від 28.09.2015р. таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. Визнано наказ господарського суду Черкаської області від 28.09.2015 р. у справі №925/834/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 4884580,45 грн. основного боргу та 45084,45 грн. пені. В іншій частині заяву залишено без задоволення та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вищезазначеними ухвалою та постановою, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій зазначаючи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 16.12.2015р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. та відмовити заявнику у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у даній справі.

Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище не погодившись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. також звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову та залишити в силі ухвалу господарського суду Черкаської області від 16.12.2015р. В обґрунтування зазначених вимог заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи та касаційні скарги, заслухавши представників сторін, суддю-доповідача, перевіривши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

06.06.2015р. набрав чинності Закон України №423-VIII від 14.05.2015р. "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Цим законом було внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", зокрема статтю 18 вищевказаного законодавчого акту доповнено пунктом 13 наступного змісту: "Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини."

Відповідно до ч.4 ст.117 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Предметом регулювання п.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" у редакції Закону України від 14.05.2015р. №423-VII є заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий у період з 01.01.2014р. до 31.12.2014р. та за природний газ, спожитий до 01.01.2014р., яка залишилася непогашеною станом на 06.06.2015 (день набрання чинності Закону України №423-VIII), без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на день набрання чинності Законом № 423-VIII в обліку обох підприємств, і ПАТ "НАК "Нафтогаз України" і ДП "Теплокомуненерго" значилася заборгованість за природний газ, спожитий до 01.01.2014 р. за договором №13/3994-БО-36 від 30.09.2013 (2013 рік) - 488458,45 грн. Протягом липня - серпня 2015 року ДП "Теплокомуненерго" добровільно здійснено погашення заборгованості за спожитий до 01.01.2014р. природний газ за вказаним договором, у зв'язку з чим заборгованість відсутня.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи зазначені вище положення чинного законодавства та з огляду на встановлені фактичні обставини справи судами попередніх інстанцій, вважає обґрунтованими висновки судів, що відповідачем було виконано вимоги Закону № 423-VIII та ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" щодо погашення заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014р., у встановлений строк та у повному обсязі, а відтак, вірним є твердження судів, що перешкоди для припинення зобов'язань та списання пені, як це передбачено Законом, відсутні.

Натомість, викладені у касаційній скарзі доводи Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стосовно порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права в цій частині є помилковими, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні останнім положень матеріального права, що унеможливлює прийняття таких доводів судом касаційної інстанції в якості підстави для зміни або скасування оскаржуваних ухвали та постанови.

Водночас, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що зобов'язання відповідача зі сплати 99005,67 грн. інфляційних та 14667,28 грн. - 3% річних не є припиненим, оскільки зі змісту ст.625 Цивільного кодексу України правова природа суми збільшення боргу боржника на встановлений індекс інфляції та 3% річних полягає у відшкодуванні кредитору понесених ним втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів під час прострочення боржника та отриманні кредитором компенсації (плати) за користування боржником належними кредитору коштами. Тобто, зобов'язання божника зі сплати кредитору суми боргу, збільшеної на встановлений індекс інфляції та 3% річних, є збільшенням розміру грошового зобов'язання боржника, пов'язаним з його простроченням, а не штрафними чи фінансовими санкціями, можливість списання яких передбачена Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу" у редакції Закону України від 14.05.2015р. №423-VII. Відтак, обґрунтованим є висновок суду про зміну ухвали господарського суду Черкаської області від 16.12.2015р. в цій частині.

Натомість, помилковими та непереконливими є доводи Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище в цій частині, оскільки суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на нормах права та спростовуються зазначеним вище.

Разом з тим, вірним є висновок апеляційного господарського суду про те, що спірний наказ підлягає виконанню і в частині стягнення судового збору в сумі 12944,33 грн., оскільки про судовий збір у Законі України № 423-VIII та у п. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" мова не йдеться і він не відноситься ні до штрафних, ні до фінансових санкцій.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскільки це суперечить меті касаційного перегляду справи, що полягає у перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що під час вирішення спору, судом апеляційної інстанції правильно встановлені усі обставини, що мають значення для справи, їм надана вірна юридична оцінка, норми права застосовані вірно, а доводи касаційних скарг не спростовують висновків суду. Відтак, не знайшовши законних підстав для повного або часткового задоволення вимог касаційних скарг, суд касаційної інстанції вважає, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційні скарги Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. у справі №925/834/15 залишити без змін.

Головуючий суддя: С.В. Владимиренко

Судді: І.М. Волік

Н.І. Мележик