ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 травня 2016 р.

Справа № 902/270/16

за позовом:Науково-дослідного інституту пам'яткоохоронних досліджень (04086, м.Київ, вул.Петропавлівська, 15)

до:Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради (21050, м.Вінниця, вул.Пушкіна, 38)

про стягнення 109 981,24 грн.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Кузьменко В.В.

Представники

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ :

Науково-дослідний інститут пам'яткоохоронних досліджень звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради про стягнення 109981,24 грн. заборгованості, з яких: 3807,30 грн. пені, 3617,93 грн. 3 % річних; 102556,01 грн. інфляційних втрат, що виникла внаслідок неналежного виконання (договору № 33 від 25 липня 2013 року про закупівлю послуг щодо розроблення проекту «Внесення змін до проекту зон охорони архітектурно-ландшафтного комплексу «Садиба в П'ятничанах»).

Позовні вимоги мотивовано наступним: 25 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 33 про закупівлю послуг щодо розроблення проекту «Внесення змін до проекту зон охорони архітектурно-ландшафтного комплексу «Садиба в П'ятничанах». На виконання умов договору позивачем було повністю виконано свої зобов'язання, що зокрема стверджується обопільно підписаними актами здачі приймання робіт, які містяться в матеріалах справи. Відповідач дані послуги прийняв без претензій та зауважень. Відповідачем були порушені умови договору, а саме щодо розрахунків за надані послуги, оскільки останнім було сплачено заборгованість частково. Внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань, спонукало позивача звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача 3807,30 грн. пені, 3617,93 грн. 3 % річних; 102556,01 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 05.04.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/270/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 04.05.2016 року.

27.04.2016 року представником відповідача подано відзив № б/н на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволені позову оскільки доводи, викладені у позовній заяві є надуманими, необґрунтованими та такими, що не відповідають об'єктивним обставинам, нормам матеріального та процесуального права.

Ухвалою суду від 04.05.2016 року розгляд справи було відкладено на 26.05.2016 року, з об'єктивних причин.

При цьому, позивачем в судовому засіданні 04.05.2016 року було подано заперечення № б/н на відзив, в якому останній вважає твердження відповідача викладені у відзиві необ'єктивними та необґрунтованими. Одночасно представником позивача позов було підтримано в повному обсязі.

Натомість представник відповідача позов не визнав та заперечив проти його задоволення, посилаючись на мотиви, наведені у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

25 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 33 про закупівлю послуг щодо розроблення проекту «Внесення змін до проекту зон охорони архітектурно-ландшафтного комплексу «Садиба в П'ятничанах» (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору Виконавець зобов'язується відповідно до календарного плану у 2013 році надати послуги Замовникові щодо внесення змін до проекту зон охорони архітектурно - ландшафтного комплексу «Садиба в «П»ятничанах» ( код згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-2010 код 71.11.4 Послуги щодо ландшафтної архітектури та консультаційні послуги у сфері ландшафтної архітектури), далі-«Послуги», а Замовник-прийняти та оплатити послуги відповідно до ОСОБА_2 приймання передачі наданих послуг у 2013 році.

Умовами договору між сторонами було погоджено, що ціна цього договору відповідно до Кошторису (Додаток № 2) становить 58310,00 грн., у тому числі ПДВ 20 % 9718,33 грн. ( п.3.1. договору).

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником поетапно наданих послуг відповідно до календарного плану ( Додаток № 3) згідно з актів приймання передачі наданих послуг протягом 10 днів з дня їх отримання. Послуги по наступних етапах розпочинаються після повної оплати попередніх.

Відповідно до п. п.4.2., 4.3 договору у разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 7-ми банківських днів з дати отримання Замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційних рахунок. Всі розрахунки здійснюються по мірі надходження коштів з міського бюджету. У разі затримки фінансування відповідно переглядаються терміни надання послуг, про що укладається додаткова угода.

Розділом 5 договору (п.п.5.1.,5.2.,5.3.,5.4.,5.5.,5.6.,5.7.) між сторонами було погоджено, що: строк надання послуг - жовтень 2013 р.

Місце надання послуг: м. Вінниця, вул. Пушкіна, 38. Виконавець надає послуги поетапно (без передачі документації по проміжним етапам в процесі її розробки) та передає Замовнику акти виконання, які Замовник повинен належним чином оформити та відіслати Виконавцю протягом 10 днів з дня їх отримання.

Виконавець несе відповідальність за достовірність інформації, якість та повноту даних щодо обсягів послуг, наданих на проміжному етапі.

Після закінчення надання послуг Виконавець передає Замовнику науково-проектну документацію «Внесення змін до проекту зон охорони архітектурно-ландшафтного комплексу «Садиба в П'ятничанах» по накладній для приймання з актом приймання-передачі наданих послуг.

Замовник зобов'язаний прийняти і на протязі 10 днів підписати акт приймання-передачі послуг, виконаних якісно та в повному обсязі або надіслати мотивовану відмову.

У випадку мотивованої відмови Замовника від приймання послуг за даним Договором, яку він повинен надіслати на протязі 10 днів з дня отримання послуг, складається двосторонній акт з перерахуванням необхідних доробок і термінів їх виконання. Необхідні доробки, що виникли з вини Виконавця проводяться ним за власний рахунок.

При неотриманні Виконавцем мотивованої відмови протягом 10 днів з дня відправлення робота вважається прийнятою.

Відповідно до умов договору, а саме п. 6.4.1, 6.4. Виконавець має право: своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги;

Пунктом 7.1. договору між сторонами було обумовлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.

На виконання умов договору позивачем було повністю виконано свої зобов'язання, що зокрема стверджується обопільно підписаними актами здачі приймання робіт, а саме: від 13.09.2013 року ОСОБА_2 № 1 здачі приймання наданих послуг на загальну на суму 40039,58 грн., та від 28.10.2013 року ОСОБА_2 № 2 здачі приймання наданих послуг на загальну на суму 58310,00 грн.

Відповідач дані послуги прийняв без претензій та зауважень.

При цьому, відповідачем були порушені умови договору, а саме щодо розрахунків за надані послуги, оскільки останнім було сплачено заборгованість в розмір 58310,00 грн. лише 03.11.2015 року, що стверджується виписками банку по рахунках.

Внаслідок того, що відповідачем було сплачено кошти з прострочкою платежів, позивачем було нараховано:

2566,92 грн. пені по ОСОБА_2 № 1 від 13.09.2013 року з 24.09.2013 року по 23.03.2014 року;

1240,38 грн. пені по ОСОБА_2 № 2 від 28.10.2013 року за період з 08.11.2013 року по 08.05.2014 року;

2530,72 грн. 3 % річних за ОСОБА_2 № 1 від 13.09.2013 року за період з 23.09.2013 року по 02.11.2015 року.;

1087,21 грн. 3 % річних за ОСОБА_2 № 2 за період з 07.11.2013 року по 02.11.2015 року.

70509,70 грн. інфляційних втрат за ОСОБА_2 № 1 від 13.09.2013 року за період з 23.09.2013 року по 02.11.2015 року.;

102556,01 грн. інфляційних втрат за ОСОБА_2 № 2 за період з 07.11.2013 року по 02.11.2015 року.

Позивач 08.12.2015 року звертався до відповідача з претензією про № 83-2, з вимогою сплати штрафні санкції, яка останнім отримана, про що свідчать матеріали справи.

19.01.2016 року відповідачем листом № 01-00-011-1148 було надано відповідь, в якій зокрема зазначено, що Виконавчий комітет Вінницької міської ради не погодився із нарахованими штрафними санкціями та вказав на те, що в міському бюджеті на 2016 рік в складі видатків на утримання департаменту архітектури, містобудування та кадастру міської ради видатки на оплату штрафних санкцій не передбачені. Зокрема було зазначено про строк позовної давності стосовно заявлених штрафних санкцій.

При цьому, представником відповідача в судовому засіданні 26.05.2016 року та у відзиві на позов (№ б/н від 27.04.2016 року) було заявлено про застосування строків позовної давності щодо нарахованої пені, мотивуючи це тим, що з урахуванням п.4.1. договору, строк стягнення пені минув, а саме за актом № 1 від 13.09.2013 року, де граничний строк оплати коштів за надані послуги є 23.09.2013 року, строк позовної давності по пені сплив 24.09.2014 року, а за ОСОБА_2 № 2 від 28.10.2013 року, де граничний строк оплати коштів за надані послуги є 07.11.2013 року строк позовної давності по пені сплив 08.11.2014 року.

Окрім того, відповідачем стосовно стягнення індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання та 3% річних від простроченої суми було зазначено наступне: відповідно до п.4.2. договору передбачено, у разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 7-ми банківських днів з дати отримання Замовником бюджетного призначення на фінансування купівлі на свій реєстраційний рахунок та згідно з п.4.3. договору, всі розрахунки здійснюються по мірі надходження коштів з міського бюджету. А з урахуванням того, що кошти у сумі 58310,00 грн. були оплачені Управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій Області на рахунок Департаменту лише 24.02.2015р., відтак у відповідності до п.4.2., 4.3. договору Департаментом архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради повинні були бути перераховані гроші протягом 7-ми банківських днів, тобто до 05.03.2015р., а відтак і право пред'являти вимоги до Департаменту в позивача виникло не з 23.09.2013р. та з 07.11.2013р. до 03.11.2015р., а з 05.03.2015 року по 03.11.2015 року.

При цьому, Департамент архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради наголошує на цілковитій безпідставності заявлених вимог з огляду на п.11.5. Договору згідно якого передбачається, що перераховані кошти не підлягають індексації.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язань, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стосовно нарахованої пені суд прийшов до наступного висновку.

Ч. 6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права а інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до п. 1 ч. 2 цієї ж статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено: якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Враховуючи зазначене, беручи до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності викладену ним у відзиві, суд, вважає за необхідне застосувати строки позовної давності до заявленої позивачем пені в розмірі 3807,30 грн., тому що, за актом № 1 від 13.09.2013 року, де граничний строк оплати коштів за надані послуги є 23.09.2013 року, строк позовної давності по пені сплив 24.09.2014 року, а за ОСОБА_2 № 2 від 28.10.2013 року, де граничний строк оплати коштів за надані послуги є 07.11.2013 року строк позовної давності по пені сплив 08.11.2014 року.

Судом, при здійснивши перерахунку заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат виявлено помилки в нарахуваннях, тому суд прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині в наступних розмірах та періодах (Ліга-Закон):

- 2530,72 грн. 3 % річних за ОСОБА_2 № 1 від 13.09.2013 року за період з 23.09.2013 року по 02.11.2015 року.; 1087,21 грн. 3 % річних за ОСОБА_2 № 2 за період з 07.11.2013 року по 02.11.2015 року.

- 44402,45 грн. інфляційних втрат за ОСОБА_2 № та за ОСОБА_2 № 2 за період вересень 2013 року по жовтень 2015 року.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, 83, 82-84, 115, 121 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради (21050, м. Вінниця, вул. Пушкіна, 38, ) на користь Науково-дослідного інституту пам'яткоохоронних досліджень (04086, м.Київ, вул.Петропавлівська, 15, ) 3617,93 грн. 3 % річних; 44402,45 грн. інфляційних втрат; 720,29 грн. витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної вили.

Повне рішення складено 30 травня 2016 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи