РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016Справа №910/6521/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз"

До Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України"

Про стягнення 804 250,01 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача: Волощук П.Ю. по довіреності № б/н від 06.04.2016р.

Від відповідача: Єфременко О.О. по довіреності № 14-88 від 18.04.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 804 250,01 грн., позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 14-51-ПР від 30.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016р., відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, порушено провадження у справі № 910/6521/16 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.05.2016р.

12.05.2016 від позивача через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про залучення документів на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі. Дані документи залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16.05.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав відзив на позовну заяву, а також усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в позові в повному обсязі, оскільки свої зобов'язання перед позивачем було виконано в повному обсязі.

В судовому засіданні 16.05.2016р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 30.05.2016р.

27.05.2016 р. від позивача через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові заперечення на відзив, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та зазначив, що відповідачем виконано зобов'язання щодо оплати за послуги з транспортування природного газу з порушенням встановлених договором строків.

У судовому засіданні 30.05.2016 представник позивача надав додаткові пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у даному судовому засіданні проти позовних вимог заперечував.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Розглянувши позов Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Нафтогаз України», заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та вивчивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази та оглянувши їх оригінали в судових засіданнях, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Криворіжгаз" (газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (замовник) було укладено договір №14-51-ПР, відповідно до п.2.1 якого газорозподільне підприємство зобов'язується у 2014р. надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін (пункт 2.1. в редакції, викладеній у Додатковій угоді № 1 від 03.01.2014 р. до Договору).

Відповідно до п.2.2 договору №14-51-ПР від 30.01.2014р. замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та у порядку, передбачені умовами договору.

За умовами п.3.4. укладеного між сторонами правочину місячний обсяг транспортування природного газу в ГРМ до пунктів призначення не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу.

Згідно п. 3.6 спірного договору обсяг протранспортованого природного газу ГРМ підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ (акт наданих послуг), що оформляється на підставі даних комерційних вузлів обліку.

Газорозподільне підприємство до десятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний місяць, які підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газорозподільного підприємства (п.3.7 договору №14-51-ПР від 30.01.2014р.).

У п.3.8 договору №14-51-ПР від 30.01.2014р. зазначено, що замовник протягом двох днів з дня одержання акту наданих послуг зобов'язується повернути газорозподільному підприємству один примірник оригіналу акта, підписаний уповноважений представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до законодавства.

Пунктом 3.9 укладеного між позивачем та відповідачем договору передбачено, що акт наданих послуг підписується на підставі реєстрів обсягів реалізації природного газу споживачам замовника, протранспортованого газорозподільними трубопроводами газорозподільного підприємства, в яких зазначаються виділені планові обсяги газу споживачам замовника та фактично протранспортовані газорозподільним підприємством обсяги газу.

У п.3.10 договору контрагентами погоджено, що акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством.

Обсяг протранспортованого природного газу визначається в пунктах призначення за допомогою комерційних вузлів обліку, визначених у додатку до договору. На підставі результатів вимірювання комерційних вузлів обліку складаються місячні акти наданих послуг (п.п.4.4, 4.5 договору №14-51-ПР від 30.01.2014р.).

У розділі 5 спірного правочину сторонами визначено тариф та порядок розрахунків за надані послуги.

Зокрема, п.п.5.1, 5.2 договору передбачено, що розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на транспортування природного газу газорозподільними трубопроводами за 1000 куб.м, встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики. Вказаний тариф є обов'язковим для сторін з дати набрання ним чинності. Визначена на його основі вартість послуги з транспортування природного газу розподільними трубопроводами буде застосовуватись сторонами при складенні актів наданих послуг та розрахунків за ці послуги згідно умов договору.

За умовами п.5.3 спірного правочину розрахунковий період за договором становить один місяць з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно.

Загальна вартість договору складається з місячних сум вартості планових обсягів транспортування природного газу ГРМ газорозподільним підприємством замовнику (п.5.4 договору №14-51-ПР від 30.01.2014р.).

У п.5.5 договору №14-51-ПР від 30.01.2014р. зазначено, що оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу за період передоплати, визначений сторонами в договорі.

У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше двадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим.

У випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, в якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У разі виникнення в замовника заборгованості з оплати послуг з транспортування природного газу ГРМ сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, складають графік погашення заборгованості, який є додатком до договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості газорозподільне підприємство має право грошові кошти, отримані від замовника за послуги транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості замовника з найдавнішим строком її виникнення. Укладення сторонами та дотримання замовником узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє замовника від виконання поточних зобов'язань за договором (п.п.5.6, 5.7 договору №14-51-ПР від 30.01.2014р.).

У п.11.1 спірного правочину зазначено, що договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписами уповноважених представників і печатками сторін, та розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались з 01.01.2014, і діє в частині надання послуг до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором

Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони повинні переоформити додаток № 1 до договору, в якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк (пункт 11.1. в редакції, викладеній у Додатковій угоді №1 від 03.12.2014 р. до Договору №14-51-ПР від 30.01.2014р.)..

У додатку №1 до договору №14-51-ПР від 30.01.2014р. сторонами погоджено договірні обсяги транспортування газу замовника ГРМ на 2014-2015рр. Зокрема, визначено, що газорозподільне підприємство здійснює протягом 2014р. транспортування природного газу газорозподільними мережами в обсязі 998 108,967 тис.куб.м.

03.12.2014р. сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №14-51-ПР від 30.01.2014р., якою погоджено, що послуги за договором надаються протягом 2014р. та 2015р.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №14-51-ПР від 30.01.2014р. як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №14-51-ПР від 30.01.2014р. у період з лютого 2014р. по грудень 2015р. (включно) Публічним акціонерним товариством "Криворіжгаз" надавались, а Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" приймались послуги з транспортування природного газу.

Загальна вартість послуг, наданих в означений період становить 21 416 127,21 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами наданих послуг з транспортування природного газу.

Наразі, господарським судом прийнято до уваги, що наведені акти підписано представниками обох сторін та скріплено печатками суб'єктів господарювання без жодних зауважень та заперечень.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" своєчасних розрахунків за договором №14-51-ПР від 30.01.2014р. проведено не було, а плата за актами наданих послуг вносилась з простроченням, що і стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат і звернення до суду з розглядуваним позовом.

На підтвердження внесення замовником грошових коштів за договором №14-51-ПР від 30.01.2014р. позивачем представлено до матеріалів справи банківські виписки з рахунку Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз".

Наразі, судом прийнято до уваги, що у відповідності до п.1 Постанови №705 від 25.07.2012р. Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованими постачальниками природного газу є суб'єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії); гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Однак, посилання відповідача на положення Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, який було затверджено Постановою №1000 від 02.08.2012р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.08.2012р. №1445/21757, суд до уваги не приймає в якості спростування наведених заявником періодів заборгованості за договором договором №14-51-ПР від 30.01.2014р., оскільки п.1.2 вказаного Алгоритму визначено, що його дія не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком гарантованого постачальника природного газу та його структурних підрозділів із власником природного газу, газотранспортними, газорозподільними підприємствами відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.

За порушення строків внесення плати за послуги у межах договору договором №14-51-ПР від 30.01.2014р. позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пені 198 605,90 грн., 3% річних в сумі 266 257,64 грн. та інфляційних втрат в розмірі 872 248,46 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення пені 198 605,90 грн., інфляційних втрат в сумі 559 218,10 грн. та 3% річних в розмірі 46 426,01 грн. При цьому, господарський суд виходить з наступного:

З огляду на порушення відповідачем строків внесення плати за кожен з розрахункових періодів надання послуг з транспортування природного газу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 198 605,90 грн.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня нараховуються починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У ст.254 вказаного нормативно-правового акту визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За умовами п.7.2.1 договору №14-51-ПР від 30.01.2014р. у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом п'ятим договору,із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку пені, судом встановлено, що останній є арифметично невірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 197 117,43 грн.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційних втрат в сумі 559 218,10 грн. та 3% річних в розмірі 46 426,01 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що у застосуванні індексації слід враховувати рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі №62-97р від 03.04.1997р. Верховного Суду України.

Відповідно до Листа №62-97р. від 03.04.1997р. Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та Інформаційного листа №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. Вищого господарського суду України "Про практику застосування ВГСУ у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Вказані рекомендації щодо нарахування на суму заборгованості інфляційних втрат також викладено у Листі б/н від 01.07.2014р. Верховного Суду України "Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві".

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що останній є арифметично не вірним, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 45 282,16 грн. та 546 418,78 грн. відповідно.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального України судові витрати в частині позовних вимог, розрахунок яких було здійснено вірно, покладається пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (50051, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 1, ) 197 117 (сто дев'яносто сім тисяч сто сімнадцять) грн. 43 коп. - пені, 45 282 (сорок п'ять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 16 коп. - 3% річних, 546 418 (п'ятсот сорок шість тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 78 коп. інфляційних втрат, 11 832 (одинадцять тисяч вісімсот тридцять дві) грн.. 28 коп. - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.2016.

Суддя Т.Ю.Трофименко