ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.06.16 Справа № 904/3630/16

За позовом: ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксір", м. Дніпропетровськ

про стягнення частини прибутку товариства

Суддя: Євстигнеєва Н. М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги від 03 червня 2015 року, адвокат

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 11 травня 2016 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернулася до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксір" 28,34% прибутку товариства за 2013, 2014, 2015 роки відповідно до висновку судово-економічної експертизи.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що є учасником товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксір" з часткою у статутному капіталі 28,34%, що еквівалентно 4 922,10грн. Не зважаючи на те, що чинним законодавством передбачено право учасника на отримання частини прибутку, відповідач жодного разу з 2013 року по 2015 рік на здійснював виплату дивідендів. Відповідач ігнорує той факт, що позивач є одним із засновників товариства, не забезпечує надання балансів підприємства та відповідних копій рішень загальних зборів щодо розподілу прибутку, з яких можна було б встановити, яка саме сума прибутку підлягає до виплати. За доводами позивача відповідні рішення щодо розподілу прибутку приймались на загальних зборах товариства.

Відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю "Еліксір", проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що позивач не звертався до товариства з запитом на ознайомлення з певними документами товариства, а чинним законодавством не передбачено обовязку товариства надавати учаснику запитувану ним інформацію в письмовому вигляді. Відповідно до положень ч.1 статті 10 Закону України "Про господарські товариства", учасники товариства мають право одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобовязане надати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів. Для виплати частини прибутку (дивідендів) учаснику товариства необхідна наявність двох умов: наявність прибутку та прийняття загальними зборами товариства рішення про порядок розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) учасникам товариства. Однак, за період з 2013 року загальні збори товариства не приймали жодного рішення щодо розподілу прибутку товариства між його учасниками, що підтверджується нотаріально посвідченими заявами учасників відповідача. Також відповідач зауважує, що вирішення питання про затвердження річних результатів діяльності юридичної особи, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) не належить до компетенції господарського суду, а є виключною компетенцією загальних зборів.

23 травня 2016 року позивач надав до суду клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме: засвідчених належним чином копій усіх рішень загальних зборів засновників товариства за 2013-2015 роки та річних балансів за 2013-2015 року з відповідним розшифруванням; копій документів, завірених належним чином, якими підтверджується право власності відповідача на обладнання, яке фактично знаходиться за адресою: 49032, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, буд 144 та належить товариству з обмеженою відповідальністю "Еліксір" (перелік майна наведено в клопотанні про витребування доказів).

Клопотання мотивовано тим, що відповідач, на звернення позивача з проханням надати інформацію щодо прийняття загальними зборами учасників товариства рішень щодо розподілу прибутку підприємства та надання річних балансів товариства, витребувані документи не надав. Клопотання про витребування доказів належності відповідачу на праві власності переліченого в клопотанні майна мотивовано тим, що факт наявності у відповідача виробничого обладнання безумовно свідчить про те, що підприємство здійснює активну господарську діяльність, отже має отримувати досить значний прибуток. Саме від обсягів виробництва залежить розмір прибутку, який підлягає виплаті позивачу по справі.

У судовому засіданні 23.05.2016 оголошувалась перерва на 01.06.2016.

У судовому засіданні 01.06.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксір", державна реєстрація якого проведена 13.03.2014, учасниками товариства є:

- ОСОБА_4, з часткою у статутному капіталі товариства 5 788,75грн., що складає 33,33% статутного капіталу товариства;

- ОСОБА_5, з часткою у статутному капіталі товариства 5 788,75грн., що складає 33,33% статутного капіталу товариства;

- ОСОБА_1, з часткою у статутному капіталі товариства 4 922,1грн., що складає 28,34% статутного капіталу товариства;

- ОСОБА_6, з часткою у статутному капіталі товариства 868,4грн., що складає 5% статутного капіталу товариства.

Статутний капітал товариства складається із вартості часток його учасників та поділений на частки пропорційно вкладам учасників. Для забезпечення діяльності учасників товариства формується Статутний капітал у розмірі 17 368,00грн. (п.п.3.1., 3.2. Статуту).

Позивач, ОСОБА_1, вважає, що, як учасник товариства, має право на розподіл прибутку, тому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксір" 28,34% прибутку товариства за 2013, 2014, 2015 роки відповідно до висновку судово-економічної експертизи, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 116 ЦК України та ст.88 ГК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь розподілі прибутку товариства і одержувати його частку (дивіденди).

Відповідно до пункту б) частини першої статті 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів.

Порядок розподілу прибутку та покриття збитків визначається загальними зборами учасників товариства відповідно до статуту та чинного законодавства України.

Прибуток товариства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці. З балансового прибутку товариства сплачуються проценти по кредитах банків та по облігаціях, а також вносяться передбачені законодавством України податки та інші платежі до бюджету. Чистий прибуток, одержаний після зазначених розрахунків та сплати дивідендів, залишається у повному розпорядженні товариства, яке відповідно до установчих документів визначає напрями його використання (ст. 15 Закону України "Про господарські товариства").

Положення аналогічного змісту закріплені і в п. 4.4. Статуту товариства.

Відповідно до п.3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", під час розгляду справ у спорах про стягнення сум дивідендів господарські суди повинні виходити з того, що відповідно до пункту "д" частини п'ятої та частини шостої статті 41, статті 59 Закону України "Про господарські товариства", пунктів 11, 12 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства", статті 15 Закону України "Про кооперацію" затвердження річних результатів діяльності юридичної особи, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) належить до виключної компетенції загальних зборів. Суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу - учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати.

Прийняття господарським судом рішення стосовно спрямування прибутку (частини прибутку) юридичної особи на виплату дивідендів виходить за межі компетенції господарського суду.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в п.35 постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", в якому зазначено, що господарські суди вправі приймати рішення щодо виплати акціонеру (учаснику) частки прибутку (дивідендів) лише у разі невиплати господарським товариством дивідендів на підставі рішення загальних зборів або їх виплати в меншому розмірі, ніж передбачено відповідним рішенням.

Відповідач надав господарському суду копії заяв: від 23.05.2016, 25.05.2016 учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксір" - ОСОБА_4, ОСОБА_6;

копію заяви учасника товариства від 05.05.2016 ОСОБА_5, які засвідчують, що з 2013 року по сьогоднішній день загальних зборів товариства з питань розподілу прибутку та виплати дивідендів учасникам товариства не відбувалось, жодних рішень, щодо виплати учасникам товариства частини прибутку не приймалось.

Заяви посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7, зареєстровані в реєстрі за №№834,833, та приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрована в реєстрі за №508.

Згідно заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксір" від 23.05.2016, починаючи з 2013 року загальних зборів учасників товариства з питань розподілу прибутку та виплати дивідендів учасникам товариства не відбувалось, рішень щодо виплати учасникам товариства частини прибутку не приймалось; від учасника товариства ОСОБА_9 з 2013 року по сьогоднішній день не надходило вимог щодо надання їй інформації, певних документів товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксір", а також вимог щодо скликання загальних зборів учасників товариства.

Таким чином, встановлено, що у 2013-2015 р.р. товариство не приймало рішень про спрямування прибутку на виплату дивідендів.

Позивачем не надано суду доказів прийняття товариством рішення про спрямування прибутку на виплату дивідендів.

За ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Припущення позивача щодо впевненості, що загальні збори учасників товариства приймали рішення про нарахування та виплату дивідендів учасникам із 2013 року не є доказом у справі згідно ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

За наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів (прибутку) лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів.

Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд відхиляє клопотання позивача про витребування у відповідача доказів, а саме: засвідчених належним чином копій усіх рішень загальних зборів засновників товариства за 2013-2015 роки та річних балансів за 2013-2015 року з відповідним розшифруванням оскільки ухвалою господарського суду від 10.05.2016 у відповідача було витребувано рішення загальних зборів товариства про спрямування прибутку на виплату дивідендів за 2013-2015 роки та книгу реєстрації протоколів загальних зборів учасників товариства за спірний період. Щодо витребування у відповідача копій документів, завірених належним чином, якими підтверджується право власності відповідача на обладнання, яке фактично знаходиться за адресою: 49032, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, буд 144 та належить товариству з обмеженою відповідальністю "Еліксір" (перелік майна наведено в клопотанні про витребування доказів), суд зазначає, що наявність у власності товариства певного майна, у тому числі й того, яке використовується у господарській діяльності, жодним чином не підтверджує прийняття загальними зборами учасників товариства рішень щодо розподілу прибутку та спрямування його на виплату учасникам товариства відповідно до їх часток у товаристві.

Відповідно до ст. 49 господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 38, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Суддя Н.М. Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 03.06.2016.