УХВАЛА

31.05.2016 р.Справа № 910/9890/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до 1) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

2) Державної служби інтелектуальної власності України

про визнання недійсними патентів на промисловий зразок та зобов'язання

вчинити дії

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсними патентів на промисловий зразок та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.05.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.06.2016 р.

Позовні вимоги у даній справі мотивовані тим, що за відповідачем-1 зареєстровано патенти № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 на промислові зразки «бордюр для квітника», «постамент для пам'ятника» та «плита надгробна».

При цьому, позивач зазначає, що Патенти № НОМЕР_2 № НОМЕР_3. № НОМЕР_4 не відповідають умовам надання правової охорони, оскільки сукупність суттєвих ознак бордюра для квітника, постамента для пам'ятника та плити надгробної стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до відповідної установи, а саме до 05.08.2014 року.

Позивач вказує, що візуальні характеристики бордюра для квітника, постамента для пам'ятника та надгробної плити, які зображені у відповідних розділах на сайті Державного реєстру патентів України, в цілому відповідають зовнішньому вигляду великій кількості продукції, що на момент надання правової охорони спірним промисловим зразкам, знаходились у цивільному обороті. Всі фотографії, які відповідач-1 зазначає як нові твори, виконані зі створенням та використанням стандартних декоративних прийомів та традиційних методів стилізації, характерні сфері виробництва аналогічної продукції. Тобто, самі зображення бордюра для квітника, постамента для пам'ятника та надгробної плити не являються унікальними, оскільки не мають в собі ознак творчої новизни, оригінальності та неповторності, відповідно, і не можуть являтись об'єктом авторського права відповідача-1.

З урахуванням викладеного, позивач стверджує, що дії Державної служби інтелектуальної власності України щодо видачі патентів на винахід № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 є незаконними, адже патенти не є новими та не мають винахідницького рівня.

Таким чином, на думку позивача, оспорювані патенти не відповідають такій умові патентноздатності, як новизна, відтак, підлягають визнанню недійсними.

Судом встановлено, що у позовній заяві міститься заява про вжиття заходів до забезпечення позову.

31.05.2016 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про забезпечення позову в новій редакції, у якій заявник виклав вимоги заяви у новій редакції.

В обґрунтування заявлених вимог про вжиття заходів до забезпечення позову позивач зазначає, що дія правової охорони на промислові зразки на підставі патентів № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 порушує права та законні інтереси позивача у справі - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, зокрема, при здійсненні підприємницької діяльності під час реалізації товарів, їх митного оформленні на державному кордоні, на які безпідставно Державною службою інтелектуальної власності України було надано правову охорону.

Так, позивач зазначає, що Житомирською ДФС щоденно призупиняється оформлення митних декларацій на товари типу: бордюри для квітника, постаменти для пам'ятників, плити надгробні.

Суд, розглянувши заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вважає заявлені вимоги законними , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї власної ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно зі ст. 67 Кодексу, позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26 грудня 2011 року № 16 судам роз'яснено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Об'єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу.

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, зокрема, що винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним. Корисна модель відповідає умовам патентоздатності, якщо вона є новою і промислово придатною. Винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки.

За приписами ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», права, що випливають з патенту, діють від дати публікації відомостей про його видачу. Патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів. Патент надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати винахід (корисну модель) без його дозволу, за винятком випадків, коли таке використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що надаються патентом. Власник патенту може передавати на підставі договору право власності на винахід (корисну модель) будь-якій особі, яка стає його правонаступником, а щодо секретного винаходу (корисної моделі) - тільки за погодженням із Державним експертом. Власник патенту має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання винаходу (корисної моделі) на підставі ліцензійного договору, а щодо секретного винаходу (корисної моделі) такий дозвіл надається тільки за погодженням із Державним експертом.

Відповідно до п. 10 ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

У поданій заяві (з урахуванням клопотання від 31.05.2016 р.) позивач просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом заборони Державній фіскальній службі України та всім її територіальним митним органам призупиняти митне оформлення вантажів згідно ст. ст. 399-400 Митного Кодексу України за заявою власника патентів № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4.

Частиною 1 ст. 399 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо орган доходів і зборів на підставі даних митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, виявляє ознаки порушення прав інтелектуальної власності щодо товарів, пред'явлених до митного контролю та митного оформлення, їх митне оформлення призупиняється, а товари підлягають розміщенню на складі цього органу.

Статтею 400 Кодексу передбачено, що за наявності достатніх підстав вважати, що внаслідок переміщення через митний кордон України товарів, щодо яких правовласником не подано заяву про сприяння захисту належних йому майнових прав на об'єкт права інтелектуальної власності відповідно до статті 398 цього Кодексу, можуть бути порушені такі права, орган доходів і зборів може за власною ініціативою призупинити митне оформлення зазначених товарів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 400).

Суд, дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, встановивши обставини справи та доводи, що являються підставами для подання даної заяви, погоджується з позицією позивача щодо пов'язаності заявлених до вжиття заходів забезпечення позову з предметом позовних вимог та наявності достатніх підстав вважати, що невжиття таких заходів, у разі задоволення позовних вимог, значно утруднить або зробить неможливим виконання такого рішення.

При цьому, заявлений позивачем спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, тож такі заходи забезпечення позову спроможні забезпечити належне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Крім того, застосування заходів до забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Суд вважає за необхідне зазначити також про можливість, у разі невжиття заходів до забезпечення позову, зупинення або обмеження здійснення господарської діяльності осіб, у тому числі позивача, до яких може призвести призупинення митного оформлення товарів «бордюр для квітника», «постамент для пам'ятника» та «плита надгробна», у разі задоволення позову та визнання недійсними патентів № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, дотримання збалансованості інтересів сторін, встановивши наявність правового зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, врахувавши ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, господарський суд вважає за доцільне заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 65, 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити.

2. З метою забезпечення позову заборонити Державній фіскальній службі України (04655, м. Київ, Львівська пл., 8; ) та всім її територіальним митним органам призупиняти митне оформлення вантажів згідно ст. ст. 399-400 Митного Кодексу України за заявою власника патентів № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4.

3. Стягувачем за даною ухвалою є: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (12504, Житомирська область, Коростишівський район, м. Коростишів, вул. Леніна, буд. 105; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1).

4. Боржниками за даною ухвалою є: Державна фіскальна служба України (04655, м. Київ, Львівська пл., 8; ) та всі її територіальні митні органи.

5. Дана ухвала являється виконавчим документом, набирає чинності з моменту її прийняття, тобто з 31.05.2016 р., та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Дана ухвала підлягає обов'язковому виконанню на всій території України з моменту її винесення.

6. Строк пред'явлення ухвали господарського суду м. Києва від 31.05.2016 р. у справі № 910/9890/16 про вжиття заходів до забезпечення позову до виконання становить один рік, тобто до 31.05.2016 р.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.І. Зеленіна