РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016Справа №910/5604/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Cтрахова компанія «Саламандра-Україна»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
провідшкодування шкоди в сумі 50 000,00 грн.

СуддяБорисенко І.І.

Представники:
від позивача - Бабак Б.С., представник за довіреністю;
від відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач проти позову заперечив, з тих підстав, що Позивач в порушення приписів норм ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до Відповідача з вимогою, проте не надав Відповідачу усі запитувані документи.

Через відділ діловодства суду 24.05.2016 Відповідачем подано клопотання про витребування у позивача чіткої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Lexus», державний номер НОМЕР_1.

У судовому засіданні 26.05.2016 позивачем долучено до матеріалів справи читабельну копію свідоцтва про реєстрацію застрахованого транспортного засобу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2015 по пр. Миру в м. Хмельницькому була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автобуса "ПАЗ", д.р.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 та автомобіля «Лексус» д.р.н. НОМЕР_1.

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_3, керуючи автобусом "ПАЗ", д.р.н. НОМЕР_2, розпочинаючи рух від зупинки «Легпром», здійснюючи об'їзд попереду припаркового автомобіля, перестроюючись в ліву смугу для руху, не надав дорогу транспортному засобу «Лексус» д.р.н. НОМЕР_1, чим порушив вимоги п. 10.1, 10.3 ПДР України. Дані обставини підтверджуються розгорнутою довідкою №73482848 про дорожньо-транспортну пригоду та постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа №686/20878/15-п, провадження №3-5268/15), копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Лексус» д.р.н. НОМЕР_1 (Застрахований автомобіль), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 07.09.2015 №030004840.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування від 07.09.2015 №030004840, страхових актів №10579.09.15 від 07.09.2015, №10579.09.15 від 07.09.2015 доплата, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 73 695,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №2389 від 0 8.10.2015 на суму 69 812,20 грн. та №2569 від 26.102.015 на суму 3 882,80 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "ПАЗ", д.р.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП України встановлено постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа №686/20878/15-п, провадження №3-5268/15).

На час скоєння вищевказаної ДТП (30.09.2015) цивільно-правова відповідальність будь-яких осіб під час експлуатації автомобіля "ПАЗ", д.р.н. НОМЕР_2, на законних підставах, була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АЕ/4323630 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн., строк дії полісу з 18.06.2015 до 17.12.2015.

Отже, відповідач є особою на яку полісом №АЕ/4323630 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "ПАЗ", д.р.н. НОМЕР_2, на час спірної ДТП.

Вартість матеріального збитку відповідно до виставлених рахунків-фактур №СГМ-К-Д04608 від 30.09.2015 та №СГМ-К-Д04766 від 09.10.2015 складає 73 695,00 грн. Згідно акту виконаних робіт №ГМ-К-Д04608 від 27.10.2015 вартість збитку складає 67 492,17 грн., згідно акту виконаних робіт №СГМ-К-Д04766 від 27.10.2015 вартість збитку складає 3 882,80 грн.

Судом враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача, викладеними в відзиві, з наступних підстав.

Закон №1961-IV регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Саме наведеними нормами матеріального права регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: позивач виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього право вимоги до страхової компанії відповідача, яка застрахувала відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди водія.

Згідно з підпунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (підпункт 1.2 статті 1 зазначеного Закону).

Разом із тим за правилами п. 35.1 ст. 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Ураховуючи викладене, до нового кредитора - Позивача - обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач у справі не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм Позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Вищенаведена позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014р. №3-165гс14 щодо неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права - п. 35.1 ст. 35 Закону №1961-IV у справі про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 1 липня 2014 року в справі №910/17223/13 за позовом ПАТ «СК «УСГ» до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПАТ «УОСК») про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, висновок Верховного Суду України у справі від 04.11.2014р. №3-165гс14 є обов'язковим для суду.

Також, на підтвердження розміру витрат необхідних для відновлювального ремонту автомобіля «Лексус» д.р.н. НОМЕР_1 позивачем надано суду Звіт про визначення вартості матеріального збитку №255/15 складений 08.10.2015, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Лексус» д.р.н. НОМЕР_1 складає 86 599,14 грн. Згідно звіту №255-1/15 від 23.10.2015 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Лексус» д.р.н. НОМЕР_1 складає 88 055,70 грн.,

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Суд вказує, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015р. №3-50гс15.

Судом взято до уваги, що відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Лексус» д.р.н. НОМЕР_1, рік випуску автомобіля - 2009, а отже на момент ДТП (08.08.2015) строк експлуатації вказаного автомобіля не перевищував 7 років, а отже підстав для вирахування зносу в даному випадку не має.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону N 1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача в розмірі 73 695,00 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АЕ/4323630 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1191 ЦК України, відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000 грн.), у межах суми, що перейшла до позивача (73 695,00 грн.), з урахуванням того, що франшиза за полісом №АЕ/4323630 дорівнює 0,00 грн., тобто відповідач повинен відшкодувати позивачу 50 000,00 грн.

Отже, позов підлягає задоволенню судом повністю в заявленій сумі 50 000,00 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 25, ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» (36000, м. Полтава, вул. Пушкіна, буд. 47, ідентифікаційний код 13934129) 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. страхового відшкодування, а також 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.06.2016

Суддя І.І. Борисенко