ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" червня 2016 р.Справа № 924/24/16

Господарський суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Димбовського В.В., суддів Гладюка Ю.В., Шпака В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Шепетівської міської ради, м. Шепетівка

до товариства з обмеженою відповідальністю „Шепетівка Енергоінвест, м. Шепетівка

про стягнення суми недоплачених концесійних платежів в розмірі 277014,33 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 01.03.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №673 від 22.07.2015р., ОСОБА_3 - за довіреністю №928 від 01.09.2015р.

У судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна частини) проголошено 02.06.2016р., оскільки у судовому засіданні 30.05.2016р. оголошувалась перерва.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача суми недоплачених концесійних платежів за експлуатацію цілісного майнового комплексу комунального підприємства „Шепетівське підприємство теплових мереж згідно умов концесійного договору від 02.12.2011р. в розмірі 277014,33 грн. за період 4 квартал 2014 року 3 квартал 2015 року.

Стверджує, що за заявлений період відповідач мав сплатити 758017,53 грн. концесійних платежів з урахуванням індексації, а саме: за 4 квартал 2014 року - 150847,53 грн.; за 1 квартал 2015 року - 181469,58 грн.; за 2 квартал 2015 року - 212319,41 грн.; за 3 квартал 2015 року - 213381,01 грн. Однак, в повному обсязі оплату не проведено, що й призвело до виникнення боргу в сумі 277014,33 грн.

Розмір концесійного платежу за кожний заявлений квартал визначався позивачем шляхом коригування концесійного платежу за попередній квартал на індекс інфляції за поточний квартал.

Розрахунок платежів позивачем здійснено з посиланням на п. 10 концесійного договору, п. 4 Методики розрахунку концесійних платежів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2000р. №639, ч.ч. 6-8 ст. 15 Закону України „Про особливості передачі в оренду чи концесію обєктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності, а також на ст.ст. 627, ч. 1 ст. 628, 629, ч. 1 ст. 632, 525, 526 ЦК України, ст.ст. 1, 12 Закону України „Про концесії.

В обгрунтуванні позовних вимог вказує, що за своєю правовою природою заявлена сума позову є грошовим зобовязанням концесіонера з внесення саме концесійного платежу з нарахованою індексацією. Крім того, посилаючись на п. 6 Методики, вважає, що самостійна сплата концесійних платежів у розмірі, визначеному в договорі, є обовязком виключно відповідача.

Відповідач, у відзиві на позов, поданому 27.04.2016р., не погоджуючись із сумою заявлених вимог, подав контррозрахунок концесійних платежів з урахуванням індексів інфляції (вих. №609 від 15.04.2016р.). Так, відповідач, погоджуючись із загальною сумою концесійних платежів, з урахуванням індексів інфляції за заявлений позивачем період 758017,53 грн., стверджував про фактичну оплату за заявлений період коштів в сумі 601254,00 грн.

На думку відповідача, різниця між концесійними платежами з урахуванням індексу інфляції та фактично сплаченими коштами за період 4 квартал 2014 року 3 квартал 2015 року становить 156763,53 грн.

Разом з тим, в уточненому розрахунку (вих. №698 від 26.04.2016р.) відповідач вказав інший розмір заборгованості 163411,31 грн. Окрім того, відзначив, що заборгованість за 4 квартал 2014 року та 1 квартал 2015 року була відсутня, натомість навпаки існувала переплата концесійних платежів.

На переконання відповідача, позивач неправомірно неврахував частину коштів, сплачених 17.12.2014р. платіжними дорученнями №№1114, 1118. Вказує, що згідно з платіжним дорученням №1118 від 17.12.2014р. сплачено концесійний платіж у розмірі 72908,53 грн., а не 70250,80 грн., як зазначено у розрахунку позивача. У розрахунку позивача зазначено, що 17.12.2014р. відповідачем був сплачений концесійний платіж в розмірі 120250,80 грн., що також не відповідає дійсності, адже згідно з платіжним дорученням №1114 від 17.12.2014р. відповідачем був сплачений концесійний платіж в розмірі 150000,00 грн.

З приводу неврахування коштів 10.05.2016р. та 17.05.2016р. позивачем надано пояснення про те, що у відповідача існували окремі зобовязання згідно укладених концесійних договорів від 02.12.2011р. за обєктами концесії „Шепетівське підприємство теплових мереж та „Шепетівське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства. Станом на 17.12.2014р. за відповідачем рахувалась заборгованість по даних зобовязаннях зі сплати концесійних платежів за 2 та 3 квартал 2014 року в сумі 222908,53 грн. (без урахування індексу інфляції), з них: перед Шепетівським підприємством теплових мереж 190501,60 грн. (70250,80 грн. за 2 квартал 2014 року; 120250,80 грн. за 3 квартал 2014 року); перед Шепетівським підприємством водопровідно-каналізаційного господарства 32406,93 грн. (за квітень 2014 року). Тобто, як пояснив позивач, платежі здійснені згідно платіжних доручень №1118 від 17.12.2014р. в сумі 72908,53 грн., №1114 від 17.12.2014р. в сумі 150000,00 грн., були віднесені на погашення існуючої заборгованості, зокрема, кошти в розмірі 32406,93 грн. враховано на погашення боргу перед Шепетівським підприємством водопровідно-каналізаційного господарства за воду.

Крім того, у письмовому поясненні, поданому в судовому засіданні 30.05.2016р., відповідач не погоджувався із зарахуванням позивачем концесійного платежу, який сплачено 15.04.2015р. згідно платіжного доручення №1449 в сумі 120250,80 грн., як концесійного платежу за 2 квартал 2015 року. Вважає, що даний платіж має бути зарахований за І квартал 2015 року. Також, відмічав, що позивачем не враховано концесійний платіж, який був сплачений згідно з платіжним дорученням №2887 від 22.01.2016р. в сумі 120250,80 грн.

У подальшому, у судовому засіданні 02.06.2016р. представник відповідача повністю заперечив проти позову, подавши письмові пояснення. Обгрунтовуючи свою позицію вважає, що концесійний платіж має бути зменшений на суму нарахова них амортизаційних відрахувань, як цього вимагає ч. 3 ст. 20 Закону України „Про концесії. Відзначає, що позивачем, як концесієдавцем за концесійним договором від 02.12.2011р., не надано доказів про нарахування амортизації на наданий у концесію цілісний майновий комплекс „Шепетівське підприємство теплових мереж. Як наслідок, про суму нарахованих амортизаційних відрахувань, щоквартально концесіонеру не повідомлялось, а сума концесійного платежу не зменшувалась на суму нарахованих амортизаційних відрахувань за період з 01.05.2012 року по 01.01.2016 року.

Представник позивача із позицією відповідача не погодився, посилаючись на те, що згідно договору саме відповідач мав нараховувати суми амортизаційних відрахувань, які залишаються у нього на балансі.

Незважаючи на заперечення проти позову в повному обсязі, представником відповідача в судовому засіданні 02.06.2016р. надано платіжне доручення №325 від 30.05.2016р. на суму 50000,00 грн. Як вважає відповідач, цей платіж має бути враховано в оплату боргу концесійних платежів.

З приводу врахування платежу на 50000,00 грн. представник позивача пояснив, що вказана сума зарахована в оплату поточних платежів, які не стосуються заявленого періоду.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

02.12.2011р. між Шепетівською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю „Шепетівка Енергоінвест укладено концесійний договір, згідно умов якого концесієдавець надає на 12 років концесіонеру право істотно поліпшити та здійснювати управління (експлуатацію) обєкта концесії з метою задоволення громадських потреб у сфері теплопостачання за умови сплати концесійних платежів та виконання інших умов цього договору. Обєктом концесії є цілісний майновий комплекс „Шепетівське підприємство теплових мереж, юридична адреса якого м. Шепетівка, Хмельницька область, провулок Короленка, 1-а (п. п. 1, 2).

Обєкт концесії - цілісний майновий комплекс „Шепетівське підприємство теплових мереж був переданий 23.05.2012р. за актом приймання-передачі.

Згідно п. 10 договору, концесіонер в установленому порядку робить перший внесок за надання обєкта в концесію на рахунок №0006 ГУДКУ протягом 10 робочих днів з дня підписання акту приймання передачі обєкту концесії. Наступні концесійні платежі з розрахунку 40083,60 грн./міс. вносяться щоквартально незалежно від наслідків господарської діяльності до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом. Розрахунок концесійних платежів проводиться відповідно до Методики розрахунку концесійних платежів, затвердженої Постановою КМУ від 12.04.2000р. №639. Фіксований розмір концесійних платежів, встановлений виходячи з вартості наданого в концесію обєкта, підлягає індексації відповідно до законодавства.

У пунктах 24 та 25 договору сторони погодили порядок нарахування та використання амортизаційних відрахувань. Так, згідно п. 24, протягом всього строку дії договору концесіонер у порядку, передбаченому законодавством України, нараховує суми амортизаційних відрахувань. Згідно п. 25, амортизаційні відрахування, нараховані на основні фонди, отримані у концесію або створені у зв'язку з виконанням умов цього договору, залишаються у розпорядженні концесіонера і використовуються виключно на відновлення основних фондів, отриманих у концесію, або створених у зв'язку з виконанням умов цього договору.

Згідно розрахунку позивача, відповідач за період 4 квартал 2014 року 3 квартал 2015 року мав сплатити 758017,53 грн. концесійних платежів за тепло (з урахуванням індексації), а саме:

- за 4 квартал 2014 року - 150847,53 грн.,

- за 1 квартал 2015 року - 181469,58 грн.,

- за 2 квартал 2015 року - 212319,41 грн.,

- за 3 квартал 2015 року - 213381,01 грн.

Як вбачається з розрахунку, розмір концесійного платежу за заявлений період визначався шляхом коригування концесійного платежу за попередній квартал на індекс інфляції за поточний квартал. При цьому, базовий платіж, з якого розпочато обрахунки концесійних платежів за заявлений період, взято у розмірі 140323,28 грн.

Базовий розмір 140323,28 грн. випливає з листа виконавчого комітету Шепетівської міської ради №01-17/343 від 01.02.2016р., в якому наведено розміри концесійних платежів з урахуванням інфляції за весь період дії концесійного договору.

Так, зокрема, у листі позивачем наведено наступні розміри платежів з урахуванням інфляції:

- за 1 квартал 2012 року, що настає після укладення договору концесії, 120250,81 грн.;

- за 2 квартал 2012 року (за період з 23.05.2012р. по 30.06.2012р. (39 дн.) 51690,60 грн.;

- за 3 квартал 2012 року 120129,11 грн.;

- за 4 квартал 2012 року 120249,24 грн.;

- за 1 квартал 2013 року 120369,49 грн.;

- за 2 квартал 2013 року 120489,86 грн.;

- за 3 квартал 2013 року 119525,94 грн.;

- за 4 квартал 2013 року 120840,73 грн.;

- за 1 квартал 2014 року 124465,95 грн.;

- за 2 квартал 2014 року 134796,62 грн.;

- за 3 квартал 2014 року 140323,28 грн.;

- за 4 квартал 2014 року - 150847,53 грн.,

- за 1 квартал 2015 року - 181469,58 грн.,

- за 2 квартал 2015 року - 212319,41 грн.,

- за 3 квартал 2015 року - 213381,01 грн.

Згідно уточненого розрахунку відповідача за вих. №698 від 26.04.2016р., останній погоджується із вказаними сумами концесійних платежів з урахуванням індексації, зокрема, погоджується із нарахованими сумами за період 4 квартал 2014 року 3 квартал 2015 року.

Матеріали справи містять виписки по рахунку та платіжні доручення (з 07.06.2012р. по 30.05.2016р.) про перерахування відповідачем на рахунок №0006 Шепетівського УДКСУ коштів за тепло Шепетівському підприємству теплових мереж та за воду Шепетівському підприємству водопровідно-каналізаційного господарства. У платіжних документах в призначенні платежу розрахунковим періодом вказано квартал та відображено розміри оплати за місяць (ШКПВКГ 32406,93 грн., ШПТМ 40083,60 грн.).

Як вбачається з розрахунків позивача та відповідача, а також з довідки фінансового управління виконавчого комітету Шепетівської міської ради №02-17/736 від 28.09.2015р., перераховані кошти за обєктом концесії цілісним майновим комплексом „Шепетівське підприємство теплових мереж зараховувались з розрахунку 120250,80 грн. за квартал.

Зокрема, за період, заявлений позивачем (4 квартал 2014 року 3 квартал 2015 року), наявні платіжні доручення про сплату відповідачем концесійних платежів на суму 481003,20 грн., а саме:

- платіжне доручення №1285 від 06.02.2015р. на суму 120250,80 грн., з призначенням платежу „за 4 квартал 2014 року;

- платіжне дорученя №1319 від 18.02.2015р. на суму 120250,80 грн., з призначенням платежу „за 1 квартал 2015 року;

- платіжне дорученя №1449 від 15.04.2015р. на суму 120250,80 грн., з призначенням платежу „за 1 квартал 2015 року;

- платіжне дорученя №1719 від 04.06.2015р. на суму 120250,80 грн., з призначенням платежу „за 3 квартал 2015 року.

Відповідачем у поясненні, поданому 11.02.2016р., повідомлено, що при заповненні призначення платежу згідно платіжного доручення №1449 від 15.04.2015р. працівником бухгалтерії була допущена помилка у призначенні платежу, а саме: замість 2 кварталу 2015 року, вказано 1 квартал 2015 року. Позивач не заперечує факт оплати платежів за 2 квартал 2015 року згідно платіжного доручення №1449 від 15.04.2015р.

Згідно розрахунку позивача, у відповідача наявний борг за оплату концесійних платежів (з урахуванням індексації) за період 4 квартал 2014 року 3 квартал 2015 року у розмірі 277014,33 грн., а згідно уточненого розрахунку відповідача за вих. №698 від 26.04.2016р. борг складає 163411,31 грн.

Як вбачається з розрахунку позивача, останній заявив до стягнення проіндексовані суми концесійних платежів лише за період 4 квартал 2014 року 3 квартал 2015 року. У той час, як відповідач, в уточненому розрахунку (вих. №698) враховував всі проплати за концесійні платежі з розрахунку проіндексованих сум за весь період дії концесійного договору. Крім того, відповідачем у розрахунок включено суму 32406,93 грн. та кошти в розмірі 120250,80 грн. сплачені за 4 квартал 2015 року.

Матеріали справи, серед інших платіжних документів, містять наступні платіжні доручення про перерахування відповідачем коштів:

- №957 від 26.09.2014р. на суму 50000,00 грн. з призначенням платежу „ШПТМ 40083,60 грн. за 2 квартал 2014 року;

- №1118 від 17.12.2014р. на суму 72908,53 грн. з призначенням платежу „ШПТМ 40083,60 грн. за 2, 3 квартал 2014 року;

- №1114 від 17.12.2014р. на суму 150000,00 грн. з призначенням платежу „ШПТМ 40083,60 грн. за 2, 3 квартал 2014 року;

- №2887 від 22.01.2016р. на суму 120250,80 грн. з призначенням платежу „ШПТМ 40083,60 грн. за 4 квартал 2015 року;

- №325 від 30.05.2016р. на суму 50000,00 грн. з призначенням платежу „плата згідно концесійного договору від 02.12.2011р. ШПТМ.

Як вбачається з довідки фінансового управління виконавчого комітету Шепетівської міської ради №02-17/736 від 28.09.2015р. та пояснень позивача, кошти сплачені відповідачем 17.12.2014р. в сумі 222908,53 грн. згідно платіжних доручень №№1114, 1118 зараховано в оплату боргу перед Шепетівським підприємством теплових мереж 190501,60 грн. (70250,80 грн. за 2 квартал 2014 року; 120250,80 грн. за 3 квартал 2014 року) та в оплату боргу перед Шепетівським підприємством водопровідно-каналізаційного господарства в сумі 32406,93 грн. (за квітень 2014 року). Оплата за платіжним дорученням №2887 від 22.01.2016р. на суму 120250,80 грн. зарахована за 4 квартал 2015 року, а за платіжним дорученням №325 від 30.05.2016р. на суму 50000,00 грн. - в рахунок поточних платежів.

Згідно акту звірки розрахунків за 4 квартал 2012 року - 3 квартал 2015 року, за даними позивача, у відповідача наявний борг в розмірі 316069,04 грн. Натомість, за даними відповідача - у розмірі 163411,31 грн.

Дослідивши надані докази, оцінивши їх в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

Згідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами правочин, з якого виникли взаємні права та обовязки, за своїм змістом і правовою природою є договором концесії.

Договір концесії (концесійний договір) - договір, відповідно до якого уповноважений орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (концесієдавець) надає на платній та строковій основі субєкту підприємницької діяльності (концесіонеру) право створити (побудувати) обєкт концесії чи суттєво його поліпшити та (або) здійснювати його управління (експлуатацію) відповідно до цього Закону з метою задоволення громадських потреб (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про концесії).

Концесія передбачає оплатне використання обєкта концесії.

Концесійні платежі - це плата, обумовлена у концесійному договорі, яку вносить концесіонер за право створення (будівництва) та (або) управління (експлуатації) обєктів, що надаються в концесію (ч. 1 ст. 2 Закону України „Про концесії).

Умови, розмір і порядок внесення концесійних платежів встановлено в Законі України „Про концесії, Законі України „Про особливості передачі в оренду чи концесію обєктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності та в Постанові Кабінету Міністрів України „Про затвердження Методики розрахунку концесійних платежів №639 від 12.04.2000р.

У пунктах 6, 7 статті 15 Закону України „Про особливості передачі в оренду чи концесію обєктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності встановлено, що концесійні платежі вносяться концесіонером у розмірі, визначеному сторонами концесійним договором. Концесійні платежі встановлюються у фіксованому розмірі.

Зміст поняття фіксованого розміру концесійного платежу розкривається в Законі України „Про особливості передачі в оренду чи концесію обєктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності (п. 7 ст. 15) та у Методиці розрахунку концесійних платежів (п.п. 1, 4).

У вказаних нормативних актах фіксований розмір концесійного платежу визначається як розмір концесійного платежу за перший квартал, що настає після укладення договору концесії і фіксується у договорі. У Методиці наведено формулу визначення фіксованого розміру концесійного платежу.

Індексацію концесійних платежів закріплено в Законі України „Про особливості передачі в оренду чи концесію обєктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності та в Методиці розрахунку концесійних платежів. Так, згідно п. 8 ст. 15 Закону, фіксований розмір концесійних платежів, встановлений виходячи з вартості наданого в концесію обєкта, підлягає індексації відповідно до законодавства. Згідно п. 4 Методики, розмір концесійного платежу за кожний наступний квартал визначається шляхом коригування концесійного платежу за попередній квартал на індекс інфляції за поточний квартал.

Зазначені вище положення Закону та Методики відображені сторонами у пункті 10 концесійного договору. Зокрема, сторони договору встановили фіксований розмір концесійного платежу та передбачили індексацію подальших концесійних платежів з посиланням на Методику розрахунку концесійних платежів.

Як свідчать матеріали справи, до заявленого позивачем періоду, відповідач сплачував лише фіксований розмір концесійних платежів без індексації і позивач погоджувався із сумами оплачених платежів, оскільки однією з особливостей концесії обєктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності, є можливість зміни обумовленого розміру платежу у вигляді інфляційного нарахування для забезпечення компенсації втрат від знецінення грошових коштів.

Тобто, в даному випадку інфляційне нарахування розміру концесійного платежу являється його складовою частиною. В свою чергу, положення чинного законодавства не містять заборони на сплату розміру концесійного платежу без інфляційного нарахування. Отже, позивач, не був позбавлений права приймати від відповідача концесійні платежі без врахування інфляції. Між тим, позивач також не позбавлений права вимагати сплати концесійного платежу з врахуванням інфляційного нарахування, як це передбачено законом.

До того ж, одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який втілюється в положеннях статей 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обовязки учасників. Цивільне законодавство базується на принципі обовязкового виконання сторонами зобовязань за договором.

Відповідач, підписавши концесійний договір, погодився з його умовами, між інших, щодо індексації платежів, отже підтвердив свою згоду з умовами стосовно сплати концесійних платежів з урахуванням інфляції.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 526, 612, 629 ЦК України).

За заявлений позивачем період матеріали справи містять оплату відповідачем лише фіксованого розміру концесійних платежів без врахування індексу інфляції.

Позивач реалізував своє право на досудове врегулювання спору, надіславши відповідачу вимогу про доплату концесійних платежів. Однак, відповідач у добровільному порядку вимогу не виконав.

Таким чином, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, тому вимога про його стягнення є правомірною.

Однак, суд не погоджується із розрахунками, як позивача, так і відповідача. Поміж іншого, суд не погоджується з розміром базового платежу, з якого розпочато обрахунки концесійних платежів за заявлений період.

Як встановлено, позивач проіндексував платежі за заявлений період взявши базовий розмір 140323,28 грн., який випливає з листа виконавчого комітету Шепетівської міської ради №01-17/343 від 01.02.2016р., в якому наведено розміри концесійних платежів з урахуванням інфляції за весь період дії концесійного договору. Індексацію платежів позивачем розпочато з 2 кварталу 2012 року, взявши при цьому індекс інфляції за грудень 2011 року червень 2012р.

Між тим, суд вважає, що індексація платежів мала б здійснюватись з 3 кварталу 2012 року з індексацією за липень вересень 2012 року. Суд виходить з того, що умовами договору (п. 10) сторони погодили сплату першого внеску протягом 10 робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі. Оскільки акт приймання-передачі підписано 23.05.2012р. + 10 робочих днів, відповідач мав сплатити перший внесок 06.06.2012р., тобто у кінці 2 кварталу 2012 року. Відповідно наступні платежі з індексацією мають розпочинатися з 3 кварталу 2012 року.

Здійснивши перерахунок платежів з урахуванням індексів інфляції, базовий платіж, з якого необхідно розпочинати обрахунки концесійних платежів за заявлений позивачем період складає 139983,14 грн. Вказаний розмір випливає з наступних розрахунків: за 3 квартал 2012 року 119769,92 грн., за 4 квартал 2012 року 119889,45 грн., за 1 квартал 2013 року 120009,10 грн., за 2 квартал 2013 року 120129,11 грн., за 3 квартал 2013 року 119168,92 грн., за 4 квартал 2013 року 120484,31 грн., за 1 квартал 2014 року 124121,52 грн., за 2 квартал 2014 року 134420,69 грн., за 3 квартал 2014 року 139983,14 грн.

Таким чином, перерахувавши концесійні платежі з урахуванням індексів інфляції за заявлений позивачем період (4 квартал 2014 року 3 квартал 2015 року), взявши базовий платіж 139983,14 грн., суд вважає обгрунтовано нарахованим проіндексованим розміром концесійних платежів 755792,33 грн., а саме:

- за 4 квартал 2014 року 150448,23 грн.,

- за 1 квартал 2015 року 180973,04 грн.,

- за 2 квартал 2015 року 211691,46 грн.,

- за 3 квартал 2015 року 212679,60 грн.

Судом встановлено, що за заявлений позивачем період відповідач сплатив 481003,20 грн. з розрахунку 120250,80 грн. за квартал. Відповідно, недоплачена сума проіндексованих концесійних платежів за заявлений період (4 квартал 2014 року 3 квартал 2015 року), складає 274789,13 грн.

Не приймається до уваги позиція відповідача, викладена в уточненому розрахунку про перерозподіл на власний розсуд коштів, зокрема, що стосується заявлених позивачем періодів, оскільки вона не відповідає дійсності. У платіжних дорученнях чітко вказано період платежу, а саме: кошти, сплачені згідно платіжного доручення №1319 від 18.02.2015р. стосуються періоду оплати за 1 квартал 2015 року, хоча відповідач зазначив їх у 4 квартал 2014 року; кошти, сплачені згідно платіжного доручення №1449 від 15.04.2015р. стосуються періоду оплати за 2 квартал 2015 року, про що свідчить пояснення самого відповідача від 11.02.2016р., хоча у розрахунку вони вказані як оплата за 1 квартал 2015 року; кошти, сплачені згідно платіжного доручення №1719 від 04.06.2015р., стосуються 3 кварталу 2015 року, хоча відповідач відніс їх до 2 кварталу 2015 року; кошти сплачені згідно платіжного доручення №2887 від 22.01.2016р., стосуються періоду оплати за 4 квартал 2015 року, який позивачем взагалі не заявлявся, натомість відповідачем включено як оплата за 3 квартал 2015 року. Не приймається до уваги і платіжне доручення №325 від 30.05.2016р., оскільки у ньому відсутнє посилання відповідача на період проплати, а враховуючи, що відповідач повністю заперечує проти позовних вимог за заявлений період, позивачем враховано проплату за поточний період.

Не приймаються до уваги й доводи відповідача про неправомірне неврахування частини коштів, сплачених 17.12.2014р. платіжними дорученнями №№1114, 1118 в сумі 32406,93 грн., з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існували два окремі зобовязання згідно укладених концесійних договорів від 02.12.2011р. за обєктами концесії „Шепетівське підприємство теплових мереж та „Шепетівське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства, кошти за які мали перераховуватись на один рахунок.

Платіжні доручення та виписки по рахунку свідчать, що відповідач на один рахунок перераховував кошти за обєктами концесії „Шепетівське підприємство теплових мереж та „Шепетівське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства. Відповідно, перераховані кошти розподілялися як за ШПТМ, так і за ШКПВКГ. У платіжних документах в призначенні платежу розрахунковим періодом був квартал, а розмір оплати відображався за місяць (ШКПВКГ 32406,93 грн., ШПТМ 40083,60 грн.).

Як вбачається з платіжних доручень №957 від 26.09.2014р., №1118 від 17.12.2014р., №1114 від 17.12.2014р., за 2 та 3 квартал 2014 року відповідачем перераховано загалом суму 272908,53 грн. Отже, 240501,60 грн. зараховано на погашення боргу за Шепетівське підприємство теплових мереж, а 32406,93 грн. на погашення боргу за Шепетівське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства.

Суд погоджується з даною позицією позивача, оскільки відповідно до розяснень Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України, наданих листом №06-10/10-1215 від 29.10.2004р., питання віднесення платежу до того чи іншого періоду має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості, в тому числі, що підлягає стягненню на підставі судових рішень, платежі мають відноситись на погашення заборгованості у хронологічному порядку, тобто починаючи з такої заборгованості, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

У договорі, укладеному між сторонами, не було врегульовано порядок зарахування коштів. Кошти, які перераховувались відповідачем на один рахунок стосувались двох окремих зобовязань. Отже, у позивача були всі підстави відносити платежі на погашення заборгованості, як за Шепетівське підприємство теплових мереж, так і за Шепетівське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства, в хронологічному порядку, тобто починаючи з таких, що виникли у найдавніший період. (Аналогічна позиція міститься в постанові ВГСУ від 05.02.2014р. по справі №920/798/13, від 04.03.2014р. №904/4805/13, постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 11.04.2014р. по справі №906/816/13).

Таким чином, позивач правомірно здійснив спрямування та розподіл коштів, сплачених відповідачем 17.12.2014р., на погашення існуючої заборгованості.

Суд також відхиляє доводи відповідача про зменшення суми концесійних платежів за рахунок амортизаційних відрахувань, з огляду на те, що за домовленостями, досягнутими між сторонами у договорі (п. п. 24, 25), нарахування суми амортизаційних відрахувань покладається саме на відповідача, а не на позивача До того ж, сторони домовились, що відрахування залишаються у розпорядженні відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 274789,13 грн. недоплачених концесійних платежів.

У частині позовних вимог про стягнення 2225,20 грн. недоплачених концесійних платежів належить відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Шепетівської міської ради, м. Шепетівка до товариства з обмеженою відповідальністю „Шепетівка Енергоінвест, м. Шепетівка про стягнення суми недоплачених концесійних платежів в розмірі 277014,33 грн. задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Шепетівка Енергоінвест (м. Шепетівка, вул. Судилківська, 9, офіс 203; код 37587657) на користь Шепетівської міської ради (м. Шепетівка, вул. Островського, 4; код 34175421) 274789,13 грн. (двісті сімдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят девять гривень 13 коп.) недоплачених концесійних платежів, 4121,84 грн. (чотири тисячі сто двадцять одну гривню 84 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення 2225,20 грн. недоплачених концесійних платежів відмовити.

Повне рішення складено 06 червня 2016 року.

Головуючий суддя В.В. Димбовський

Суддя Ю.В. Гладюк

Суддя В.О. Шпак

Віддруковано 3 примірника:

1 до справи,

2 позивачу ,

3 відповідачу.