КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа№ 910/7276/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 24.05.2016 року по справі №910/7276/15-г (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2016р.

у справі №910/7276/15-г (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Центрального парку культури і відпочинку Департаменту культури Київської міської державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер"

про стягнення 391 339,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року заступник прокурора міста Києва звернувся в інтересах держави в особі Київської міської ради та Центрального парку культури і відпочинку Департаменту культури Київської міської державної адміністрації до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер" 391 339, 28 грн., з яких 289 270, 97 грн. заборгованості по орендній платі з урахуванням індексації, 54 967, 42 грн. орендної плати за фактичне користування майном, 42 289, 73 грн. пені та 4 811, 16 грн. 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 р. у справі №910/7276/15-г позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер" на користь Центрального парку культури і відпочинку м. Києва 344 238,39 грн. основного боргу, 31 768,58 грн. пені, 4 811,16 грн. 3 % річних; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.10.2015р. у справі №910/7276/15-г рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2015р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015р. скасовано, справу №910/7276/15-г направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2016р. провадження у справі №910/7276/15-г в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер" на користь Центрального парку культури і відпочинку м. Києва 289 890,00 грн. припинено.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 15.01.2016р., заступник прокурора міста Києва звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог та прийняти нове, яким в цій частині задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, а саме: ст.ст.613, 653, 785, 795 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п.6.1 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київради від 22.09.2011р. №34/6250.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Лідер" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Київська міська рада та Центральний парк культури і відпочинку Департаменту культури Київської міської державної адміністрації не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчить наявні в матеріалах справи докази. Однак, Центральний парк культури і відпочинку Департаменту культури Київської міської державної адміністрації наданим йому процесуальним правом не скористався та в судові засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка Центрального парку культури і відпочинку Департаменту культури Київської міської державної адміністрації не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності останнього.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судова колегія встановила наступне:

07.05.2001р. між Центральним парком культури і відпочинку, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лідер", як орендарем, був укладений договір оренди майнового комплексу "Зеленого театру" (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київради №295/1272 від 27.04.2001р. передає, а орендар приймає в оренду майновий комплекс "Зеленого театру", вартість якого визначена експертним шляхом і складає 297 200 грн., згідно із звітом виконаним ДКП НДІСЕП від 31.01.2001 р., що розташований на Парковій дорозі в Печерському районі, загальною площею 3169 кв.м, для створення культурно-розважального центру (відновлення функціонування театру і ресторану, проведення різнопланових концертних, презентаційних та розважальних заходів та влаштування автостоянки).

Згідно із п.6.2 Договору строк його дії складає 25 років з дня підписання договору.

У відповідності до п.1.3 Договору за користування майновим комплексом орендар сплачує орендодавцю орендну плату, місячний розмір якої на момент початку дії договору становить 8 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 1 333,33 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць. Орендна плата сплачується орендарем, починаючи з дати фактичного використання об'єкту, згідно акту приймання-передачі та умов, викладених в додатку до договору, що є його невід'ємною частиною.

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця (п.1.4 Договору).

На підставі акту прийому-передачі від 14.05.2001р. парк передав, а товариство прийняло майновий комплекс "Зелений театр" в складі: будівля артистична, відкрита естрада з екранним майданчиком, кінопроекційна, амфітеатр в складі підпірної стіни та глядацьких місць, підсобні і технічні приміщення (дві будівлі), касові приміщення, споруда літнього кафе, майданчики, сходи, огородження.

В подальшому між сторонами Договору було укладено додаткову угоду №1 від 01.09.2007р., відповідно до якої розмір орендної плати за один місяць збільшено до 26 500,00 грн. разом з ПДВ.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2014р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2014р. у справі №5011-75/9720-2012 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради розірвано договір оренди майнового комплексу "Зелений театр", укладений 07.05.2001р. між Центральним парком культури та відпочинку та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лідер", а також зобов'язано останнього повернути майновий комплекс "Зелений театр", площею 3169 кв.м., що розташований на Парковій дорозі в Печерському районі м. Києва Центральному парку культури та відпочинку м. Києва.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2014р., яке набрало законної сили 10.11.2014р., за актом від 19.12.2014р., підписаним директором орендодавця 31.12.2014р., орендар повернув, а орендодавець прийняв майновий комплекс "Зеленого театру", у відповідності до п.4.5 Договору, що розташований на парковій дорозі в Печерському районі м. Києва в складі: будівля артистична, відкрита естрада з екранним майданчиком, кінопроекційна, амфітеатр в складі підпірної стіни та глядацьких місць, підсобні і технічні приміщення (дві будівлі), касові приміщення, споруда літнього кафе, майданчики, сходи, огородження.

Заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору оренди щодо своєчасного внесення орендної плати за користування майном.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Проаналізувавши умови Договору судова колегія вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Дана норма кореспондується зі ст.283 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до змісту позовної заяви, заборгованість відповідача з орендної плати з урахуванням індексації становить 289 270,97 грн., орендна плата за фактичне користування майном - 54 967,42 грн., пеня за прострочення виконання зобов'язання - 42 289,73 грн. та 3% річних - 4 811,16 грн.

В ході розгляду справи, частково визнавши борг, відповідач здійснив прострочену перед позивачем оплату на суму 289 890,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2091 від 21.08.2015 р. з призначенням платежу: погашення заборгованості з орендної плати у розмірі 253 303,30 грн. з ПДВ, пені 31 768,58 грн., 3% річних 4 811,16 грн.

Дана обставина сторонами не оспорюється.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У відповідності до п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи вищевстановлене та зазначені правові норми, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 289 890,00 грн. за період з 01.06.2014р. по 10.11.2014р., з яких: 253 303,30 грн. - основна заборгованість з орендної плати, 31 768,58 грн. - пеня, 4 811,16 грн. - 3% річних. на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Стосовно решти позовних вимог про стягнення з відповідача 90 935,09 грн. заборгованості з орендної плати та 10 521,15 грн. пені, судова колегія зазначає наступне.

Виходячи з наявного в матеріалах справи контррозрахунку ціни позову, непогашена відповідачем сума 90 935,09 грн. являє собою орендну плату за фактичне користування об'єктом оренди в період з 10.11.2014р. по 30.11.2014р. в сумі 35 961,67 грн., визначена на підставі рахунку-фактури №СФ-0000032 від 10.11.2014р. за листопад 2014 року, та в період з 01.12.2014р. по 31.12.2014р. в сумі 54 967,42 грн. відповідно до рахунка-фактури № СФ-0000038 від 19.12.2014р. за грудень 2014 року.

Хоча прокуратурою не розділено суму заборгованості з орендної плати за листопад 2014 року за рахунком-фактурою №СФ-0000032 від 10.11.2014р. на суму 53 942,51 грн. на заборгованість із здійснення орендної плати у період з 01.11.2014 р. до 10.11.2014 р. (до розірвання договору оренди) та заборгованість після 10.11.2014р. (після розірвання договору оренди) по 31.12.2014р. за фактичне користування майном, судова колегія погоджується з доводами відповідача щодо періоду та природи виникнення заборгованості у розмірі 35 961,67 грн.

Таким чином, залишок непогашеної відповідачем заборгованості у розмірі 90 935,09 грн. є нарахованою орендною платою за фактичне користування об'єктом оренди, який в період з 10.11.2014р. по 30.11.2014р. становить 35 961,67 грн., а в період з 01.12.2014р. по 31.12.2014р. - 54 967,42 грн.

Виходячи з тверджень прокурора, відповідач зобов'язаний сплатити орендну плату у вказаній сумі за фактичне користування орендованим майном у період після розірвання договору оренди до повернення орендодавцю майна за актом від 19.12.2014р., підписаним орендодавцем 31.12.2014р. З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили

За приписами ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Пунктом 4.5 Договору передбачено, що при закінченні строку договору або при достроковому припиненні договору майновий комплекс передається орендодавцю за актом.

Як було зазначено вище, акт повернення майнового комплексу від 19.12.2014р. було підписано в двосторонньому порядку 31.12.2014р.

Пунктом 6.3 Договору, який є підставою позовних вимог, передбачено, що після закінчення строку дії договору оренди майновий комплекс має бути переданий орендодавцю за актом. За час фактичного користування майновим комплексом після припинення дії даного договору до передачі майнового комплексу за актом орендар зобов'язаний вносити плату за користування комплексом в розмірі орендної плати.

Як свідчать матеріали справи, 20.10.2014р. відповідач направив Центральному парку культури і відпочинку м. Києва лист про розірвання договору та підписання акту повернення з оренди майнового комплексу "Зелений театр" з приєднаними до нього примірниками договору та акту.

У відповідь на вказаний лист Центральний парк культури і відпочинку м. Києва повідомив про необхідність здійснення комплексу заходів та процедур, що здійснюється при повернені орендованого майна, визначеного Порядком повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємства після припинення або розірвання договору оренди, затверджений наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 р. №847, у зв'язку з чим просив відповідача надати пропозиції щодо кандидатур товариства, що будуть включені до складу комісії.

В подальшому, відповідач надсилав Центральному парку культури і відпочинку м. Києва листи №10/11/2014-1 від 10.11.2014 р. та № 02/12/2014-1 від 02.12.2014 р., в яких черговий раз підтверджуючи свою готовність передати йому орендовано майно.

Таким чином, з наведеної переписки слідує, що відповідач підтвердив свою готовність передати орендодавцю орендоване майно за Договором ще в жовтні 2010 року, адже вчинив дії щодо повернення орендованого приміщення орендодавцю шляхом направлення останньому для підписання акту приймання-передачі.

Дана обставина сторонами відповідно до вимог ст.ст.33,34 ГПК України не спростована належними та допустимими доказами.

Виходячи зі змісту вказаного листування та пояснень сторін, затягування передачі орендованого майна зумовлене законодавчо встановленою процедурою згідно з Порядком повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємства після припинення або розірвання договору оренди, затверджений наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 р. № 847.

Судова колегія критично ставиться до тверджень позивача про застосування указаного нормативного акта до правовідносин сторін за даним Договором, оскільки вказаний порядок поширюється на випадки повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств та організацій, їх структурних підрозділів, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів (п. 2 Порядку), в той час, як предметом Договору оренди є майно комунальної власності.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Виходячи з поданих доказів, судова колегія вважає, що відмову Центрального парку культури і відпочинку у прийнятті від відповідача орендованого майна за актом прийому-передачі ще в жовтні 2014 року слід кваліфікувати як прострочення кредитора, вказане у ст.613 Цивільного кодексу України, оскільки обґрунтованих пояснень такої відмови до суду не подано.

Крім того, враховуючи вищевикладене та умови Договору, судова колегія вважає, що обов'язок відповідача повернути спірне майно кореспондує зустрічний обов'язок Центрального парку культури і відпочинку прийняти це майно за актом приймання-передачі (повернення).

Більше того, будь-які належні та допустимі докази на підтвердження дійсного використання відповідачем майнового комплексу "Зелений театр" у період після розірвання Договору оренди в матеріали справи подані не були.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки докази фактичного використання орендованого майна в матеріалах справи відсутні, та в силу ст. 613 Цивільного кодексу України Центральний парк культури і відпочинку (кредитор) є таким, що прострочив прийняття належного виконання з приймання майна, за переконаннями судової колегії, у відповідача не виникло обов'язку сплачувати орендні платежі за спірний період.

Отже, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 10 521,15 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за фактичне користування об'єктом оренди.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені прокуратурою в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101- 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2016р. у справі №910/7276/15-г залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2016 року у справі №910/7276/15-г залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/7276/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.Р. Станік

С.Г. Рудченко