ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року Справа № 904/1714/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Чимбар Л.О., Антонік С.Г.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

представники сторін в судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року у справі № 904/1714/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплобуд-Профі", м. Дніпропетровськ

до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", м. Дніпропетровськ

про стягнення 122 062, 92 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року (суддя Мілєва І.В.) позов задоволено частково, стягнуто з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", м. Дніпропетровськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплобуд-Профі", м. Дніпропетровськ 60 791,87 грн., з яких: 38 297,28 грн. - основний борг, 2259,54 грн. - пеня, 1 492,02 грн. - 3% річних, 18743,03 грн. - інфляційні втрати, про що видати наказ. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", м. Дніпропетровськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплобуд-Профі", м. Дніпропетровськ витрати по сплаті судового збору у розмірі 911,81 грн. та витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, у розмірі 823, 49 грн.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду №095-14-Р від 03 липня 2014 року в частині своєчасної оплати за виконані роботи з теплової ізоляції магістральних трубопроводів від СК-18 до ТК-20 в Ленінському тепловому районі м. Дніпропетровська.

При стягненні пені за прострочку виконання грошового зобовязання господарський суд на вимогу відповідача застосував позовну давність внаслідок чого розмір пені, що підлягає стягненню зменшився до 2 259, 54 грн.

В результаті власного перерахунку інфляційних втрат, що підлягають стягненню, господарський суд встановив, що їх розмір в період з грудня 2014 року по січень 2016 року становить 18 743, 03 грн.

Витрати на оплату послуг адвоката стягнено господарським судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог (49,8%) в сумі 823, 49 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідач його оскаржує в частині стягнутих судом 3% річних в сумі 1 492, 02 грн., вважає, що суд не перевірив розрахунок 3% річних, наданий позивачем, посилається на те, що за його обрахуванням розмір 3% річних за 474 днів прострочки становить 1 451, 50 грн.

Апелянт просить задовольнити його апеляційну скаргу, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року змінити, стягнути 3% річних в сумі 1 451, 50 грн., замість стягнених 1 492, 02 грн.

Представник апелянта в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.73).

07 червня 2016 року представник позивача в судове засідання також не зявився.

Судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін, оскільки матеріалів справи достатньо для дослідження всіх обставин справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Незважаючи на те, що рішення господарського суду оскаржується лише в частині визначення розміру 3% річних за прострочку виконання грошового зобовязання, у відповідності до ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що 03 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплобуд-Профі" (підрядник) та Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (замовник) було укладено договір підряду № 095-14-Р (далі - договір).

Предметом договору є виконання підрядником робіт з Теплової ізоляції магістральних трубопроводів від СК-18 до ТК-20 в районі ж/б Метробудівників № 8. Ленінський тепловий район (п. 1.1. договору).

Кількісні характеристики предмета підряду: згідно видам робіт та об'ємам, вказаним в кошторисній документації (додаток №2) (п. 1.2. договору).

Підрядник виконує власними і залученими силами і засобами всі роботи відповідно до вимог кошторисної документації (п. 1.3. договору).

Підрядник зобов'язаний виконати роботи згідно календарного графіка виконання етапів робіт, який є невід'ємною частиною договору (додаток № 3) (п. 2.1. договору).

Договірна ціна (додаток №1) визначається на підставі кошторисної документації, є динамічною і складає 54 748,80 грн. (ПДВ в т.ч. - 9124,80 грн.) (п. 3.1. договору).

Підрядник забезпечує виконання робіт відповідно до графіка виконання етапів монтажних та пусконалагоджувальних робіт (п. 8.2. договору).

Фінансування робіт здійснюється за рахунок власних коштів підприємства. Обов'язки сторін по фінансуванню визначаються умовами цього договору (п. 10.1. договору).

Здача результатів робіт підрядником і прийом їх замовником оформляються актом виконаних робіт за формою КБ-2В, виконаним в програмі АВК-2116, який підписується уповноваженими представниками сторонами. Підрядник повинен здавати акти виконаних робіт не пізніше 28 числа звітного місяця до виробничо-технічного відділу замовника та не пізніш як 6 числа місяця наступного за звітним до бухгалтерії замовника.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року з повним виконанням сторонами своїх зобовязань (п.16.1 договору).

Згідно календарного графіку виконання етапів робіт, який є додатком №3 до договору початок виконання робіт -01 липня 2014 року, закінчення -31 липня 2014 року.

Розрахунки між сторонами здійснюються в наступному порядку розрахунки: здійснюється на підставі актів фактично виконаних робіт в 10-ти денний за формою КБ-2В підписаних уповноваженими представниками сторін. Замовник має право затримати кінцеві розрахунки до усунення всіх недоробок і дефектів, виявлених під час приймання виконаних робіт (п. 11.1. договору).

Згідно актів приймання виконаних будівельних робіт за листопад (2 акти) 2014 року позивач виконав роботи на загальну суму 54 710, 40 грн.

Проте, відповідач не розрахувався з позивачем за виконані роботи.

17 грудня 2014 року сторони підписали та скріпили печатками додаткову угоду до договору (а.с.11) про наступне: станом на 17.12.2014р. проведено розрахунок зміни вартості заборгованості за виконані роботи у зв'язку з урахуванням рекомендацій щодо вартості виконання робіт, для замовника врахована знижка на виконані роботи у розмірі 30% від заборгованості станом на 17.12.2014 р., а саме: 16413,12 грн. в тому числі ПДВ 20% 2 735,52 грн. Сума заборгованості зі знижкою складає 38 297,28 грн., в т.ч. ПДВ 20% 6382,88 грн. Сума договору зі знижкою складає 38 335,68 грн., з урахуванням ПДВ. Інші пункти договору, що діє, залишаються без змін.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч.1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 Цивільного кодексу України

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п.1 ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Доказів оплати за виконану роботу в сумі 38 297,28 грн. відповідач не надав ані господарському суду, ані апеляційній інстанції.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 38 297,28 грн. є правомірними та правомірно задоволені господарським судом.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разі невиконання або неналежного виконання замовником договірних зобовязань протягом термінів, визначених цим договором, замовник оплачує підряднику пеню у розмірі 0,1 % від ціни договору кожен день прострочення, але на більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на момент сплати пені (п.14.9. договору).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем нарахована пеня за прострочку виконання грошового зобовязання у розмірі 24 154, 81 грн. за період з 14 листопада 2014 року по 29 лютого 2016 року (а.с.9).

Здійснивши власний розрахунок пені, господарський суд врахував приписи ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, п.14.9 договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання замовником договірних зобовязань протягом термінів, визначених цим договором, замовник оплачує підряднику пеню у розмірі 0,1% від ціни договору за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на момент сплати пені, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вимог про нарахування штрафних санкцій у вигляді пені.

В результаті зазначеного розмір пені, що підлягає стягненню, становить 2 259, 54 грн.

Отже, судова колегія погоджується з таким висновком господарського суду і вважає його правомірним.

Також, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 492, 02 грн. та інфляційні втрати у розмірі 58 118, 81 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (абз.3 п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013р.).

З урахуванням наведеного до стягнення належать інфляційні втрати за період з грудня 2014 року (а не листопада, як вказує позивач) по січень 2016 року у розмірі 18 743,03грн.

Згідно розрахунку позивачем нараховано за період з 14 листопада 2014 року по 01 березня 2016 року 3% річних за 474 дні прострочення, що становить 1 492, 02 грн.

Вказану суму господарський суд й стягнув з відповідача.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, і зіставивши його з розрахунком 3% річних, наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд зазначає, що розрахунок позивача не містить арифметичних помилок, відповідає обставинам справи і розмір 3% річних становить 1 492, 02 грн. (сума боргу х 3% : 100 : 365 х кількість днів прострочення).

Розрахунок 3% річних, наведений апелянтом, містить арифметичну помилку, відповідачем не наведено формулу, по якій він здійснив розрахунок 3% річних і отримав в результаті суму 1 451, 50 грн.

У позовній заяві позивач також просить суд стягнути з позивача витрати на послуги адвоката за надану правову допомогу у розмірі 1 653, 60 грн.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. (п.6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а при відмові у позові - на позивача. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат. (п.6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

На підтвердження понесених витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката у межах цієї справи, позивач надав: договір про надання адвокатських послуг № 03/16-ЮО від 01.03.2016р. укладеного між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 (а.с. 21), платіжне доручення № 97 від 02.03.2016р. про сплату 1 653,60 грн., призначення платежу: оплата за послуги із ознайомлення з матеріалами справи та підготовка позовної заяви до МКП ДМТМ за дог. 095-14-Р від 03.07.2014р. зг. рах. № 4 від 02.03.2016р. (а.с. 22), акт надання послуг № 5 від 09.03.2016р., за яким позивачу надано послуги: послуги із ознайомлення з матеріалами справи та підготовка позовної заяви до МКП ДМТМ за дог. 095-14-Р від 03.07.2014р. у кількості 3 х год. На загальну суму 1 653,60 грн. (а.с. 20).

Згідно з ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду, що витрати на оплату послуг адвоката, підлягають стягненню у розмірі пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в сумі 823, 49 грн., що становить 49, 80 % від розміру заявлених позовних вимог.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд вважає, що доводи апеляційної скарги не підтверджуються матеріалами справи у звязку з чим рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року відповідає діючому законодавству, господарським судом досліджено всі обставини справи, підстави для зміни законного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року у справі № 904/1714/16 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя Л.О. Чимбар

Суддя С.Г. Антонік