ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року Справа № 912/970/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Вечірка І.О. (доповідач)

суддів Кузнецова В.О., Науменка І.М.

секретар: Петровська А.В.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, директор;

ОСОБА_2, довіреність № 7 від 06.06.2016;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 29 Д-10 від 01.10.2015

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "Креатив"

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2016 року

у справі № 912/970/16

за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Явір"

до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Креатив"

про стягнення 2 467 630,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 року Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Явір" звернулось до господарського суду Кіровоградської області із позовною заявою до ОСОБА_4 акціонерного товариства "Креатив" про стягнення 2 467 630,00 грн., з яких 1 803 311,00 грн. основний борг, 55 850,08 грн. три відсотки річних, 608 468,92 грн. інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2016 року у справі № 912/970/16 (суддя - Балик В.М.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Креатив" на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Явір" основний борг в розмірі 1 803 311,00 грн., три відсотки річних в розмірі 55 850,08 грн., інфляційні втрати в розмірі 552 721,43 грн., а також судовий збір в розмірі 36 178,24 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2016 року у даній справі, в частині задоволених позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- місцевий господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення не звернув увагу на той факт, що копія договору, яка міститься в матеріалах справи, засвідчена печаткою, яка на дату укладення договору взагалі не використовувалась в господарській діяльності ПрАТ "Креатив", підписи представника від імені ПрАТ "Креатив"на документах також відрізняються, а сам текст спірного Договору в оригіналі документа має більший шрифт, ніж на копії;

- суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права не встановив чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту. Тобто, суд зобов'язаний був встановити саме з якого моменту правочин вчинено, для чого у справі необхідно було призначити комплексну судово-технічну та почеркознавчу експертизу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 07.06.2016 року.

06.06.2016 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про призначення комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи документів. В своєму клопотанні відповідач просив призначити експертизу на вирішення якої поставити питання щодо періоду, в який було підписано та проставлено печатку зі сторони ПрАТ "Креатив" на Договорі поставки від 25.03.2015 року. Частиною 1 статті 41 ГПК України передбачено, що для роз'яснення питань, які виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що у матеріалах справи є достатньо належних та допустимих доказів для прийняття законного, обґрунтованого рішення.

Крім того, питання призначення комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи розглядалось судом першої інстанції та обґрунтовано було відхилено з урахуванням доказів, наявних у матеріалах справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для призначення комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи документів у даній справі, в зв'язку з чим у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи необхідно відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Представники позивача в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

09.03.2016 року Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Явір" звернулось до господарського суду Кіровоградської області із позовною заявою до ОСОБА_4 акціонерного товариства "Креатив" про стягнення 2 467 630,00 грн., з яких 1 803 311,00 грн. основний борг, 55 850,08 грн. три відсотки річних, 608 468,92 грн. інфляційні втрати (а. с. 3-6).

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 15.03.2016 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 14.04.2016 року (а. с. 1).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 1 803 311,00 грн., три відсотки річних в розмірі 55 850,08 грн., інфляційні втрати в розмірі 552 721,43 грн., а також судовий збір в розмірі 36 178,24 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а. с. 73-75).

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення від 14.04.2016 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Позовна заява мотивована тим, що:

25.03.2015 року між Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Явір" (надалі - Продавець) та ОСОБА_4 акціонерним товариством "Креатив" (надалі - Покупець) було укладено договір поставки № С14-02544 (надалі - ОСОБА_5).

Відповідно до умов пункту 1.1 Договору Продавець зобов'язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити насіння соняшнику урожаю 2014 року (надалі - Товар) на умовах даного Договору протягом 5 днів після підписання Договору, але не пізніше 01.04.2015 року.

Згідно із пунктом 4.1 Договору кількість Товару, що поставляється за даним Договором становить 381,37 тонн +/- 10 % (за вибором Покупця), ціна Товару за одну тонну - 9 000,00 грн.. Орієнтовна сума Договору 3 432 330 грн. остаточна ціна за партію Товару вказується у видаткових накладних, згідно підпункту 4.2.12 пункту 4.2 Договору.

В пункті 5.1 Договору Покупець зобов'язується оплатити Товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури й документів, визначених пунктами 3.7, 3.8, 3.9 Договору, проведення досліджень Товару та надання в електронному або письмовому вигляді відомостей про зареєстровану у встановленому чинним законодавством податкової накладної.

Право власності на Товар виникає у Покупця з моменту фактичного отримання Товару в місці поставки згідно пункту 3.1 Договору.

Пунктами 3.8, 3.9 Договору встановлено, що Продавець зобов'язаний надати оригінал видаткової накладної не пізніше наступного дня після отримання Товару Покупцем. Продавець зобов'язаний не пізніше 5 календарних днів з дати поставки Товару, здійсненої згідно з даним Договором зареєструвати належним чином складену та оформлену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На виконання умов Договору 25.03.2015 року позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято Товар на загальну суму 3 303 311,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 1 від 25.03.2015 року.

Товар отримано повноважним представником ПрАТ "Креатив" на підставі довіреності від 25.03.2015 року № 1114 (а. с. 28), в якій міститься посилання на ОСОБА_5 № С14-02544 від 25.03.2015 року.

25.03.2015 року позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату отриманого товару № 1 від 25.03.2015 року на суму 3 303 311,00 грн. (а. с. 26).

Позивач посилається на те, що відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого Товару у розмірі 1 500 000,00 грн.

Матеріали справи містять копію виписки з банківського рахунку позивача (а. с. 30), згідно з якою відповідачем з посиланням на ОСОБА_5 № С14-02544 від 25.03.2015 року перераховано на користь позивача 03.04.2015 року - 150 000,00 грн., 21.04.2015 року - 150 000,00 грн., 22.04.2015 року - 100 000,00 грн., 22.04.2015 року - 100 000,00 грн., 02.07.2015 року - 500 000,00 грн., 23.07.2015 року - 500 000,00 грн., всього 1 500 000,00 грн.

Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача борг за поставлений товар в розмірі 1 803 311, 00 грн.

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період з січня по липень 2015 року, підписаним обома сторонами (а. с. 31), відповідач погодився із вказаною сумою заборгованості з урахуванням здійсненої ним часткової оплати поставленого товару.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із статтями 526 ЦК України та 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У випадку непогодження відповідача із заявленою сумою боргу, останній зобов'язаний в силу положень статті 33 ГПК України надати власний контррозрахунок оспорюваної суми на підставі наявних у нього первинних документів про отримання та оплату товару. Проте, відповідачем не надано до суду власного розрахунку та доказів оплати товару в іншій сумі, ніж вказано позивачем, а тому апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Встановивши порушення відповідачем договірних зобов'язань по оплаті товару, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1 803 311,00 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 55 850,08 грн. колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три відсотки річних, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 03.04.2015 року по 22.02.2015 року в розмірі 55 850,08 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 608 468,92 грн. інфляційних втрат колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини 1 статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясувати обставини, пов'язані із правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідної пені та інших нарахувань.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватись, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року у справі № 23/466, лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 року № 62-97р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про те, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 03.04.2015 року по 22.02.2015 року в розмірі 552 721,43 грн. та відмовлено в решті вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат. При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано здійснено перерахунок суми інфляційних втрат за зазначений період з урахуванням дефляції у липні 2015 року, яка позивачем не була врахована.

Стосовно доводів скаржника про те, що місцевий господарський суд не звернув увагу на те, що копія договору, яка міститься в матеріалах справи, засвідчена печаткою, яка на дату укладення договору взагалі не використовувалась в господарській діяльності ПрАТ "Креатив" колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

На підтвердження того факту, що печатка, якою скріплено ОСОБА_5 поставки на момент його укладення не використовувалась у господарській діяльності ПрАТ "Креатив" скаржником було надано суду першої інстанції копії наказів № 61/1 від 12.05.2015 року "Про використання у господарській діяльності печатки ПрАТ "Креатив" та № 61 від 12.05.2015 року "Про знищення печатки старого зразка".

Слід звернути увагу, що подані суду копії наказів датовані 12.05.2015 року, тоді як оспорюваний відповідачем ОСОБА_5 поставки № С14-02544 було укладено 25.03.2015 року, тобто до видачі генеральним директором ПрАТ "Креатив" наказів про знищення печатки, якою скріплено такий ОСОБА_5 та використання у господарській діяльності відповідача нової печатки.

Таким чином, доводи скаржника, що містяться в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених місцевим господарським судом фактичних обставин справи, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення господарського суду у даній справі.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини та їх правові наслідки відповідають дійсності та доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2016 року має бути залишено без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "Креатив" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2016 року у справі № 912/970/16 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.06.2016 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.М. Науменко