Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" червня 2016 р. Справа № 906/258/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участю секретаря судового засідання Стретович Н.К.

за участю представників сторін:

- від позивача: Бацан Н.І. - юрист, дов. №235 від 01.06.2016;

- від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство" (Житомирська область, Овруцький район, с. Дубовий Гай)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (Житомирська область, м. Овруч)

про стягнення 15147,45 грн.

Державним підприємством "Овруцьке лісове господарство" подано до господарського суду Житомирської області позов про стягнення з ФОП ОСОБА_2 15147,45 грн, з яких 9005,00 грн основний борг та 6142,44 грн інфляційних втрат.

Ухвалою від 23.03.2016 господарський суд прийняв позовну заяву, порушив провадження у справі, призначив засідання суду; зобов'язав сторони надати необхідні документи.

Ухвалами господарського суду від 14.04.2016 та від 19.05.2016 через неявку представників сторін суд відклав розгляд справи.

Представник позивача в засіданні суду позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Надала для долучення до матеріалів справи акт звірки взаєморозрахунків від 29.02.2016 та лист №233 від 01.06.2016, де зазначено, що станом на день судового засідання заборгованість складає 15147,45 грн (а. с. 44 - 46).

Відповідач повноважного представника в засідання суду не направив, вимог ухвали господарського суду від 19.05.2016 не виконав, про причини неявки не повідомив, хоча про час і місце засідання суду повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить витяг з веб-сайту УДППЗ "Укрпошта" про те, що відправлення за №628 вручено особисто відповідачу у відділенні зв'язку Овруч 4, які долучені до справи за ініціативи суду (а. с. 47).

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджає повному та всебічному розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 між Державним підприємством "Овруцьке лісове господарство" (постачальник, позивач) та ФОП ОСОБА_2 (споживач, відповідач) укладено Договір №74 (далі - Договір) (а. с. 11,12), за умовами якого постачальник зобов'язується виготовити і відвантажити чи відпустити споживачу пиловник сосновий, тарний кряж сосновий діаметром 18 см і більше 2,3 сорт на умовах 1000 м3 за цінами згідно протоколу погодження цін (п.1.1. Договору).

Споживач зобов'язується оплатити продукцію по цінах постачальника, діючих на день поставки чи відпуску, та прийняти її. Вартість продукції по даному договору складає 500000,00 грн (п.п. 1.2, 1.3. Договору).

Відповідно до п. 2.3. Договору днем поставки вважається дата на штемпелі на товарно-транспортній накладній або на залізничній накладній станції відправлення.

Згідно з п.2.1 Договору, розрахунок проводиться на умовах 100% попередньої оплати на кожну поставку товару.

Згідно з п. 3.4. Договору, в разі відправки неоплаченої партії товару споживач зобов'язаний оплатити її на протязі 14 календарних днів після поставки.

На виконання умов Договору позивач відпустив відповідачу продукцію на загальну суму 39005,00 грн, що підтверджується такими товарно - транспортними накладними:

- №009472 від 02.11.2013 - на суму 8238,20 грн;

- №009474 від 02.11.2013 - на суму 8039,90 грн;

- №009485 від 07.11.2013 - на суму 5350,00 грн;

- №008683 від 08.11.2013 - на суму 7695,00 грн;

- №009508 від 13.11.2013 - на суму 5960,00 грн;

- №009518 від 15.11.2013 - на суму 3721,90 грн (а. с. 13 -18).

В матеріалах справи є довіреність на отримання товару від 01.11.2013 №45, видана ОСОБА_3 на отримання цінностей від ДП "Овруцький лісгосп" згідно з переліком (а. с. 19, 20).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання по оплаті товару виконав частково, сплативши 30000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученнями від 01.11.2013 №123 на суму 20000,00 та прибутковим касовим ордером №1711 від 13.11.2013 (а. с. 21, 22), у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 9005,00 грн. (39005,00 - 30000,00), яка на час розгляду справи не змінилась.

У зв'язку із здійсненням відповідачем розрахунків за отриманий товар лише частково, 21.08.2015 позивачем було направлено відповідачу претензію про сплату боргу за поставлену лісопродукцію, яку останній отримав 27.08.2015 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яка за даними позивача була залишена без відповіді та задоволення (а. с. 23, 24).

За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст.175 ГК України, майново - господарськими визнаються цивільно -правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Так, беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Приписами ч.1 ст.692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як суд зазначав вище, згідно п. 2.1, п. 3.4 Договору, розрахунок проводиться на умовах 100% попередньої оплати на кожну поставку товару, а в разі відправки неоплаченої партії товару, споживач зобов'язаний оплатити її на протязі 14 календарних днів після поставки.

Так, надані до матеріалів справи товарно - транспортні накладні, підписані відповідачем без зауважень, в яких зазначено асортимент, порода, кількість та ціна товару.

При цьому підписання покупцем товарно-транспортних накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо здійснення розрахунків за отриманий ним товар виконав частково, сплативши на рахунок позивача 30000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями які є в матеріалах справи.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день судового розгляду справи становить 9005,00 грн., що підтверджується листом позивача від 01.06.2016 та підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків від 29.02.2016, в якому погоджено суму боргу відповідача у розмірі 9005,00 грн. Вказана сума кінцевого сальдо виведена шляхом урахування проведених між сторонами господарських операцій (а. с. 45, 46).

Підписавши акт звірки взаєморозрахунків від 29.02.2016 без застережень, відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем на вище вказану суму.

У відповідності до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині 9005,00 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними в справі документами.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у сумі 6142,44 грн за період з грудня 2013 року по лютий 2016 року.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем разом з позовною заявою розрахунок суми інфляційних нарахувань, суд вважає його правильним і таким, що здійснений згідно з вимогами чинного законодавства, а тому задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 6142,44 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати суми боргу за поставлену позивачем продукцію не надав, у судове засідання повноважного представника не направив.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 9005,00 грн боргу та 6142,44 грн інфляційних нарахувань підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (11100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство" (11103, (Житомирська область, Овруцький район, с. Дубовий Гай, ):

- 9005,00 грн основного боргу;

- 6142,44 грн інфляційних втрат;

- 1378,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.06.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1-в справу

2-позивачу

3-відповідачу (реком.)