донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

30.05.2016 р. справа №913/658/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі: за участю представників сторін: від скаржника (відповідача): від позивача: розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду від у справіОСОБА_4 не зявився; ОСОБА_5 - довіреність № 1773 від 16.07.2015 р.; Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» м.Красний Луч, Луганська область Луганської області 19.04.2016 р. № 913/658/15
за позовом доПублічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» м.Сєвєродонецьк, Луганської області Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» м.Красний Луч, Луганська область
простягнення 4138461,90 грн.
ВСТАНОВИВ:

11.04.2016 р. до господарського суду Луганської області за вх. № 315-516/16 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» б/н від 11.04.2016 р. про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Луганської області від 26.10.2015 р. по справі № 913/658/15 на 2 роки до 11.04.2018 р.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.04.2016 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області по справі № 913/658/15 від 26.10.2015 р. залишено без задоволення, у наданні відстрочки виконання рішення відмовлено.

Не погодившись з винесеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 19.04.2016 р. у справі № 913/658/15 про відмову в наданні відстрочки виконання рішення господарського суду Луганської області від 26.10.2015 р. та прийняти нове рішення у наступній редакції: «Заяву відповідача ТОВ «Кан-Транс» про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області у справі № 913/658/15 від 26.10.2015 р. задовольнити. Відстрочити виконання рішення господарського суду Луганської області у справі № 913/658/15 від 26.10.2015 р. до 11.04.2018 р.».

Скаржник вважає, що ухвала господарського суду Луганської області є такою, що прийнята з неповним з?ясуванням обставин справи та через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права місцевий господарський суд зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

В провадженні судді Донецького апеляційного господарського суду М?ясищева А.М. знаходилась апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» м.Красний Луч, Луганська область на ухвалу господарського суду Луганської області від 19.04.2016 р. Розгляд справи призначено на 30.05.2016 р. о 14:10 год.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №501 від 30.05.2016 р., у зв?язку з перебуванням у відпустці головуючого судді М?ясищева А.М. та неможливістю продовжувати розгляд справи, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 913/658/15.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2016 р. сформовано колегію суддів з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» м.Красний Луч, Луганська область у справі № 913/658/15 та визначено у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Будко Н.В., судді Геза Т.Д., Сгара Е.В.

26.05.2016 р. електронною поштою від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити ухвалу господарського суду Луганської області від 19.04.2016 р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача (скаржника) у судове засідання не зявився.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.10.2015 р. по справі №913/658/15 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10.11.2015 р.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» м.Сєвєродонецьк, Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» м.Красний Луч, Луганська область про стягнення 4138461,90 грн. задоволено частково, а саме вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 2 500 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками в сумі 675 068 грн. 49 коп., 3% річних за простроченим кредитом в сумі 38 576 грн. 01 коп., 3% річних за простроченими відсотками в 12574 грн. 76 коп., інфляційні нарахування по простроченому основному боргу в сумі 314336 грн. 30 коп., інфляційні нарахування по простроченим відсоткам в сумі 262242 грн. 54 коп., всього 3802798,10 грн.

13.11.2015р. господарським судом Луганської області було видано відповідний наказ.

11.04.2016 р. до господарського суду Луганської області за вх. № 315-516/16 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» б/н від 11.04.2016 р. про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Луганської області від 26.10.2015 р. по справі № 913/658/15 на 2 роки до 11.04.2018 р.

В обґрунтування своєї заяви відповідач посилався на те, що на цей час виконати рішення у справі не має можливості, оскільки він зареєстрований у м. Красний Луч, який визнано тимчасово окупованою територією відповідно до Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015р.;

ТОВ «Кан-Транс» являє собою підприємство, основним видом діяльності якого є надання послуг з перевезення пасажирів, зокрема на міжнародних лініях. Рентабельність перевезення напряму залежить від економічної та фінансової ситуації в Україні та Європі. Проведення АТО на Донбасі та криза призвела до зменшення, а потім до повного зупинення перевезення пасажирів. Через проведення антитерористичної операції відповідач з серпня 2014 р. до березня 2016 р. вимушений був зупинити господарську діяльність. При цьому збільшилась вартість запчастин, ремонту, заробітної плати працівників та інші витрати.

Для збереження робочих місць та погашення боргу відновив господарську діяльність: у лютому 2016 р. отримав дозвіл на міжнародні регулярні перевезення пасажирів з Харкова до Німеччини.

За розрахунком відповідача для нього цей рік є збитковим, але прогнозований розрахунок прибутків та збитків дає можливість припустити, що після закінчення 2-х років підприємство зможе почати погашення платежів за користування кредитом.

В результаті наведеного відповідач і просив відстрочити виконання рішення суду у даній справі від 26.10.2015р. на 2 роки, тобто до 11.04.2018 р.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.04.2016 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області по справі № 913/658/15 від 26.10.2015 р. залишено без задоволення, у наданні відстрочки виконання рішення відмовлено.

В результаті наведеного відповідач і звернувся з даною апеляційною скаргою.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України унормовано, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (з протоколами).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43). Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. в справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_6 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Отже, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу відстрочки виконання судового рішення.

Під відстрочкою виконання рішення розуміється перенесення судом строку виконання рішення. При цьому суд призначає конкретний новий (тобто перенесений) строк і рішення виконуються в цілому, після завершення строку, на який була надана судом відстрочка.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відповідно до п.7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, вирішення питання щодо надання чи відмови в наданні відстрочки виконання рішення суду є субєктивним правом суду, яке останній приймає на власний розсуд шляхом оцінки наданих сторонами доказів.

При цьому, в силу статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач, в якості підстав для надання відстрочки виконання рішення, посилається на знаходження підприємства в зоні проведення антитерористичної операції та неспроможність проведення господарської діяльності.

Судова колегія зауважує, що ситуація на сході країни, має негативний вплив на фінансовий стан як скаржника, так і стягувача, місцезнаходженням якого також є територія зони проведення антитерористичної операції. Проте відсутність у боржника грошових коштів не може свідчити про неможливість виконання рішення суду з огляду на існування інших, крім звернення стягнення на грошові кошти, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", способів виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, вищезазначена правова норма зазначає, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а відтак заява про відстрочку виконання рішення не підлягає задоволенню.

В той же час, відповідачем не надано обґрунтувань того, що відстрочку повинно бути надано саме на 2 роки, а також того, що рішення суду буде виконано саме у визначений відповідачем строк.

Зазначені відповідачем обставини не є винятковими в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за наявності яких можливе надання розстрочки виконання рішення.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області по справі № 913/658/15 від 26.10.2015 р.

Доводи скаржника про порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків, викладених в ухвалі обставинам справи не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Луганської області від 19.04.2016 р. по справі № 913/658/15 є законною, обґрунтованою, прийнятою із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу господарського суду Луганської області від 19.04.2016 р. р. у справі №913/658/15 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» на ухвалу господарського суду Луганської області від 19.04.2016 р. у справі №913/658/15 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя : Н.В. Будко

Судді: Т.Д. Геза

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

1. відповідачу(скаржнику)

1. у справу

1. апеляційному суду

1. ГСЛО