РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року Справа № 902/1361/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" та відповідача ОСОБА_4 сільськогосподарського підприємства "Кристал" на рішення господарського суду Вінницької області від 29.02.16р. у справі № 902/1361/15 (суддя Грабик В.В.)

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС"

до відповідача ОСОБА_4 сільськогосподарського підприємства "Кристал"

про стягнення коштів, зобов'язання поставити соняшник

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю підприємство «Авіс» (надалі - Позивач) звернулося в господарський суд Вінницької області із позовною заявою (том 1, а.с. 2-4) до ОСОБА_4 сільськогосподарського підприємства «Кристал» (надалі Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача 168 820 грн. основного боргу, 74 720 грн 17 коп. пені, 4 717 грн 70 коп. річних та 80 496 грн 80 коп. інфляційних втрат.

Водночас, Відповідачем (Позивач за зустрічним позовом) було подано зустрічний позов до Позивача (Відповідач за зустрічним позовом; том 1, а.с. 29-32), в котрому Відповідач просить стягнути з Позивача 240 385 грн боргу, 97 510 грн пені, 6 362 грн річних, 97 837 грн інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року (том 1, а.с. 69), з підстав, висвітлених у даній ухвалі було прийнято до розгляду зустрічний позов Відповідача.

Позивачем до місцевого господарського суду було подано заяву від 26 жовтня 2015 року № 922 про збільшення позовних вимог (том 1, а.с. 101-105) відповідно до змісту котрої Позивач просив стягнути з Відповідача 168 820 грн. основного боргу, 74 720 грн 17 коп. пені, 4 717 грн 70 коп. річних та 80 496 грн 80 коп. інфляційних втрат та зобовязати Відповідача поставити Позивачу ОСОБА_5 у кількості 190 тон 294 кг. за ціною, що відповідає середній оптово-ринковій вартості (з урахуванням ПДВ) станом на грудень 2014 року 7 566 грн 60 коп. за одну тону відповідно до Експертного висновку Вінницької ОСОБА_6 № В-21 від 16 лютого 2015 року, як такий, що не був доставлений до 31 грудня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 9 лютого 2016 року (том 2, а.с. 68), з підстав, висвітлених у даній ухвалі, заяву Позивача № 122 від 5 лютого 2016 року (том 2, а.с. 69-74) повернуто Позивачу без розгляду.

Позивачем до місцевого господарського суду було подано заяву від 25 лютого 2016 року № 183 про збільшення позовних вимог (том 2, а.с. 106-122) відповідно до змісту котрої Позивач просив: стягнути з Відповідача 168 820 грн. основного боргу, 106 014 грн 31 коп. пені, 6 840 грн 67 коп. річних та 87 399 грн 39 коп. інфляційних втрат; присудити до виконання Відповідачу обовязку в натурі, тобто поставити Позивачу ОСОБА_5 у кількості 190 тон 294 кг. за ціною, що відповідає середній оптово-ринковій вартості (з урахуванням ПДВ) станом на грудень 2014 року 7 566 грн 60 коп. за одну тону відповідно до Експертного висновку Вінницької ОСОБА_6 № В-21 від 16 лютого 2015 року, на загальну суму 1 439 878 грн 58 коп.; стягнути на користь Позивача 308 280 грн коригування вартсоті Посівного матеріалу; стягнути на користь Позивача 287 975 грн 71 коп. штрафу у розмірі двадцяти відсотків від ринкової вартсоті не переданого до 31 грудня 2014 року соняшника.

Розглянувши дану заяву судом першої інстанції було задоволено її частково, а саме щодо збільшення розміру позовних вимог до суми 369 074 грн 37 коп. та редагування змісту вимоги про зобовязання до виконання обовязку в натурі. Щодо позовних вимог в частині стягнення коригування вартості посівного матеріалу в розмірі 308 280 грн та стягнення штрафу в розмірі 287 975 грн 71 коп., то в цій частині заяву було відхилено, оскільки, враховуючи те, що в позовній заяві Позивачем було заявлено вимогу про стягнення заборгованості за поставлене насіння та присудити до виконання обовязку в натурі, що ж до вимог про стягнення штрафу та вартості коригування посівного матеріалу втрат не йшлося, а тому така заява фактично буде розцінена як зміна предмету позову шляхом доповнення позовних вимог, яка, зокрема, подана уже після почастку розгляду справи по суті. Дана обставина підтверджується протоколом судового засідання від 9 лютого 2016 року (том 2, а.с. 66-68) .

Рішенням господарського суду Вінницької області у справі № 902/1361/15 від 29 лютого 2016 року (том 2, а.с. 177-181) позов Позивача задоволено частково. Зустрічний позов Відповідача задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Відповідача на користь Позивача основний борг в сумі 168 820 грн., пеню в розмірі 105 795 грн 25 коп., річних в сумі 6 840 грн 67 коп., інфляційні втрати в розмірі 87 399 грн 39 коп.. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 27 131 грн..

Присуджено до виконання Відповідачу обовязку в натурі - поставити Позивачу до 31 грудня 2016 року соняшник у кількості 190 тонн 294 кг на умовах договору №ДА-48 від 21 лютого 2014 року за ринковою вартістю насіння соняшника 7 566 грн 6 коп. з урахуванням ПДВ, що встановлена висновком Вінницької ТПП №В-21 від 16 лютого 2015 року на загальну суму 1 439 878 грн 58 коп..

В задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 219 грн 06 коп. відмовлено.

Зустрічний позов Відповідача задоволено в повному обсязі.

Стягнути з Позивача на користь Відповідача основний борг в сумі 240 385 грн, пеню в сумі 97 510 грн., річні в сумі 6 362 грн., інфляційні втрати в сумі 97 837 грн. Також, даним судовим рішенням покладено на Позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 6631 грн 41 коп..

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду Позивач, звернувся з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 202-210) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року в даній справі скасувати в частині задоволення зустрічного позову в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким зустрічний позов задоволити частково й стягнути з Позивача 240 385 грн основного боргу, 45 148 грн 77 коп. пені, 3 640 грн 03 коп. річних, 93 068 грн 52 коп. інфляційних втрат. Також, винисти рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача: 308 280 грн коригування вартості Посівного матеріалу; 287 975 грн 71 коп. штрафу у розмірі двадцяти відсотків від ринкової вартості не переданого Позивачу товару.

Апеляційна скарга мотивована тим, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, Позивач як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що рорахунок Відповідача за зустрічним позовом є таким, що суперечить умовам ОСОБА_7 й нормам законодавства, так як, на переконання Позивача, у пункті 7.7 ОСОБА_7 зазначається, що при порушенні Позивачем виконання зобовязань, передбачених підпунктом 1.1.3 пункту 1.1 ОСОБА_7, Позивач сплачує на користь Відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період протермінування платежу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконих або несвоєчасно виконаних зобовязань за кожен день прострочення. Отже, як зазначає апелянт, нараховані Відповідачем суми, які перевищують шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, не можуть братися судом до уваги.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 5 квітня 2016 року (том 2, а.с. 201), апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12 травня 2016 року об 14 годині 30 хвилин.

Відповідач, не погоджуючись з даним рішенням також звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині присудження до виконання Відповідачу обов'язку в натурі - поставити Позивачу до 31 грудня 2016 року соняшник у кількості 190 тон 294 кг. на умовах ОСОБА_7 № ДА-48 від 21 лютого 2014 року за ринковою вартістю насіння соняшника 7 566 грн 06 коп з урахуванням ПДВ, що встановлена висновком Вінницької ТПП № В-21 від 16 лютого 2015 року на загальну суму 1 439 878 грн 58 коп..

Ухвалою апеляційного господарського суду від 5 травня 2016 року (том 2, а.с. 223), апеляційну скаргу Відповідача було прийнято до спільного провадження з апеляційною скаргою Позивача та призначено до розгляду на 1 червня 2016 року об 14 годині 30 хвилин.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 5 травня 2016 року (том 2, а.с. 242) було перенесено дату розгляду скарги Позивача, визначену ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 5 квітня 2016 року, з 12 травня 2016 року на 1 червня 2016 року на 14 годину 30 хвилин.

При цьому, апеляційна скарга Відповідача мотивована тим, що оспорюване рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, Відповідач як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що Позивач провів розрахунок за поставлений товар частково на суму 70 654 грн 45 коп., остаточний розрахунок за поставлений соняшник в сумі 240 385 грн так і не був проведений, а відтак, Відповідач скористався своїм законним правом відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України та зупинив подальшу поставку товару. Також, апелянт зауважує, що розрахунок кількості соняшника, який мав бути проведений у кількості 190,249 тон не доведений Позивачем належними доказами, суду не подано підтверджуючих доказів вирощення соняшника саме такої кількості. Апелянт зауважує, що у експертному висновку Вінницької торгово-промислової палати № В-24 від 16 лютого 2015 році ціна однієї тони соняшника в сумі 7 566 грн 60 коп. стосується вартості звичайного соняшника, а не високо олеїнового, який мав поставлятися згідно ОСОБА_7, а тому Відповідач, ставить під сумнів дійсність визначеної вартості високо олеїнового соняшника .

В судовому засіданні від 1 червня 2016 року представник Позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги Відповідача та підтримав свою апеляційну скаргу, з підстав, висвітлених у даній апеляційній скарзі та просив залишити рішення місцевого господарського суду в частині задоволення первісного позову без змін, та скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічного позову і прийняти нове рішення, котрим стягнути з Відповідача 240 385 грн основного боргу, 45 148 грн 77 коп. пені, 3 640 грн 03 коп. річних та 93 068 грн 52 коп. інфляційних втрат, 308 280 грн коригування вартості посівного матеріалу, 287 975 грн 71 коп. штрафу в розмірі двадцяти відсотків від ринкової вартості непереданого соняшника.

Представник Відповідача в судовому засіданні від 1 червня 2016 року заперечив проти доводів апеляційної скарги Позивача та підтримав доводи, поданої Відповідачем апеляційної скарги, з підстав, висвітлених в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення місцевого господарського суду в частині присудження до виконання обовязку в натурі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, в решті рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідачів, розглянувши доводи апеляційної скарги Позивача та Відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Відповідача слід задоволити - рішення господарського суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року скасувати в частині присудження до виконання обовязку в натурі та змінити в частині розподілу судових витрат, в цих частинах прийняти нове рішення, котрим відмовити в задоволенні позову в частині зобовязання поставити соняшник. При цьому колегія суду виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 лютого 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-48 (надалі Договір; том 1, а.с. 11-15).

У відповідності до пункту 1.1 ОСОБА_7, зокрема, підпунктів 1.1.1-1.1.3 ОСОБА_7, передбачено наступне: Позивач зобовязався передати у власність Відповідача посівний матеріал високоолеїнового соняшника (надалі іменується «посівний матеріал») та здійснити розрахунок за поставлений Відповідачем соняшник, вирощений із посівного матеріалу; Відповідач зобовязався прийняти посівний матеріал й використати його за призначенням, встановленим даним ОСОБА_7, здійснити за нього розрахунок та поставити Позивачу соняшник, вирощений із посівного матеріалу (надалі іменується соняшник); Позивач зобовязався прийняти соняшник, вирощений Відповідачем із посівного матеріалу та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання соняшника від Відповідача із одночасним підписанням накладних, актів приймання-передачі та інших документів, передбачених даним ОСОБА_7.

Відповідну до пунктів 1.2-1.3, 1.6 ОСОБА_7, сторони домовилися, що посівний матеріал та соняшник разом у цьому ОСОБА_7 іменуються предмет договору; найменування, кількість предмету ОСОБА_7, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру та загальна сума предмету ОСОБА_7 визначаються у специфікаціях, рахунках, видаткових накладних, та/або інших товарно-супровідних документах, які є невідємною частиною даного ОСОБА_7; право власності на предмет ОСОБА_7 у протилежної сторони виникає в момент фактичного передання предмету ОСОБА_7 з одночасним підписанням відповідних накладних за місцем поставки предмету ОСОБА_7.

Розділом 2 ОСОБА_7 визначено обовязки сторін, а саме підпунктами 2.1.1-2.1.6 ОСОБА_7 визначено такі зобовязання Позивача: передати у власність Відповідачу посівний матеріал із високоврожайного соняшника у кількості 100 (сто) посівних одиниць загальною вартістю 168820 (сто шістдесят вісім вісімсот двадцять) грн на день укладення даного ОСОБА_7 з метою його посіву на земельній ділянці розміром 200 (двісті) га; придбати у Відповідача весь врожай соняшника, вирощеного Відповідачем із посівного матеріалу та зібраний на земельній ділянці розміром 200 (двісті) га; поставити посівний матеріал Відповідачу власними транспортними засобами та за власний рахунок до 10 квітня 2014 року; вартість транспортування входить у вартість посівного матеріалу та зазначається у видаткових накладних і рахунках; оплатити вартість соняшника, вирощеного Відповідачем із посівного матеріалу, яка складається із ринкової ціни товарного соняшника станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження Позивача по заліковій вазі згідно квитанцій, оформлених лабораторією Позивача у строки, передбачені підпунктом 1.1.3 ОСОБА_7.

Між тим, підпунктами 2.2.1-2.2.6 ОСОБА_7 визначено такі зобовязання Відповідача: своєчасно та в повному обсязі прийняти від Позивача посівний матеріал; своєчасно й належним чином засіяти земельну ділянку розміром 200 (двісті) га посівним матеріалом; своєчасно, у повному обсязі та з найменшими втратами виростити, зібрати врожай соняшника та зберігати його у належних умовах до дня передачі виключно Позивачу із усіма, передбаченими законодавством, супровідними документами; оплатити Позивачу вартість посівного матеріалу не пізніше 20 жовтня 2014 року; продати/поставити соняшник, вирощений із посівного матеріалу, виключно Позивачу на умовах, передбачених підпунктом 2.1.6 ОСОБА_7 у такому порядку: 50 (пятдесят) % від загального обсягу врожаю соняшника до 31 грудня 2014 року; 50 (пятдесят) % від загального обсягу врожаю соняшника до 31 травня 2015 року; поставити соняшник, вирощений Відповідачем із посівного матеріалу та зібраний на земельній ділянці, відведеної для такої мети розміром 200 (двісті) га у загальній кількості із розрахунку двадцять пять центнерів з одного гектару власними транспортними засобами та за власний рахунок на адресу розташування виробничих потужностей Позивача.

Розділом 3 ОСОБА_7 визначено права сторін, а саме підпунктом 3.2.4 ОСОБА_7 визначено, що Відповідач має право поставити Позивачу соняшник у меншій кількості, ніж це передбачено підпунктом 2.2.6 ОСОБА_7, у разі, якщо реальна урожайність соняшника вирощеного стороною 2, буде меншою, ніж двадцять пять центнерів з одного гектару із обовязковим підтвердженням такого факту відповідною довідкою сільськогосподарської інспекції у Вінницькій області.

Підпунктом 5.5 ОСОБА_7 визначено, що ціна за одну посівну одиницю посівного матеріалу на день підписання ОСОБА_7 складає 1688,20 (одна тисяча 688 грн. 20 коп.).

У відповідності до пунктів 6.2, 6.5 ОСОБА_7, соняшник вважається переданим Відповідачем та прийнятим Позивачем - за кількістю: по заліковій вазі згідно квитанцій, оформлених лабораторією сторони 1; за якістю: за показниками, передбаченими пунктом 4.1 ОСОБА_7; факт приймання-передачі предмету ОСОБА_7 підтверджується оформленими належним чином видатковими накладними.

Як визначено пунктом 7.4 ОСОБА_7, при порушенні виконання зобовязань, передбачених підпунктами 2.2.4 пункту 2.2 ОСОБА_7, Відповідач сплачує на користь Позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобовязань за кожен день прострочення за весь період прострочення платежу. Обмеження, передбачені пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України у даному випадку не застосовуються.

Згідно умов пункту 7.7 ОСОБА_7, при порушенні Позивачем виконання зобовязань, передбачених підпунктом 1.1.3 пункту 1.1 ОСОБА_7, Позивач сплачує на користь Відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню у розміні подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобовязань за кожен день прострочення.

Пунктом 7.9 ОСОБА_7 визначено, що сплата стороною та (або) відшкодування збитків, завданих порушенням договору, не звільняє її від обовязку виконати цей Договір в натурі, якщо інше прямо не передбачено чинним законодавством України.

У відповідності до пунктів 10.1-10.2 ОСОБА_7: цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін; строк цього ОСОБА_7 починає свій перебіг у момент, визначений пунктом 10.1 цього ОСОБА_7, та закінчується 31 грудня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов ОСОБА_7 Позивач поставив, а Відповідач через представника, який діяв за довіреністю № 13 від 23 березня 2014 року (том 1, а.с. 17), отримав 100 посівних одиниць товару на суму 168 820 грн, що стверджується видатковою накладною № AV000022862 від 14 квітня 2014 року (том 1, а.с. 16), котра підписана представниками сторін та скріплена відтисками їх печаток.

В свою чергу, на виконання умов ОСОБА_7 Відповідач поставив Позивачу товар (соняшник) в кількості 59,706 тонн на суму 311 039 грн 50 коп., що підтверджується наступними первинними документами, а саме: видатковою накладною № РН-0000100 від 2 жовтня 2014 року, на підставі котрої було поставлено товар в кількості 30,2030 т. на суму 157 055 грн 60 коп., по ціні 4 333 грн 33 коп. без ПДВ за 1 т.; видатковою накладною № РН-0000102 від 3 жовтня 2014 року, на підставі котрої було поставлено товар в кількості 23,8200 т. на суму 123 864 грн по ціні 4 333 грн 33 коп. без ПДВ за 1т.; видатковою накладною № РН-0000146 від 4 листопада 2014 року, на підставі котрої було поставлено товар в кількості 5,6830 т. на суму 30 119 грн 90 коп., по ціні 4 416 грн 67 коп. за 1т. (том 1, а.с. 45-47). Дані накладні були підписані представниками Позивача і Відповідача та скріплені відтиском печатки Відповідача.

Як підтверджується доказами долученими Відповідачем до матеріалів справи, Відповідач за отриманий товар (соняшник) розрахувався частково, що підтверджується випискою по рахунку Відповідача, а саме: 28 жовтня 2014 року Відповідач сплатив 40 534 грн 60 коп. із призначенням платежу «Оплата за насіння соняшника, згідно рахунку № СФ-000075 від 3 жовтня 2014 року Договір № ДА-48 від 21 лютого 2014 року» ; 5 листопад 2014 року Відповідач сплатив 30 119 грн 90 коп. із призначенням платежу «Оплата за насіння соняшника, згідно рахунку № СФ-000108 від 4 листопада 2014 року Договір № ДА-48 від 21 лютого 2014 року» (том 1, а.с. 48-49, том 1, а.с. 112-115).

З метою досудового врегулювання спору Позивач рекомендованим листом направив Відповідачу вимогу № 116 від 13 лютого 2015 року, зі змісту котрої вбачається, що Позивач вимагав від Відповідача допоставити соняшник у кількості 440,294 т до 15 лютого 2015 року. Сплатити на користь Позивача протягом трьох банківських днів від дати отримання даної вимоги заборгованість у розмірі 236 715 грн., протягом семи банківських днів від дати отримання даної вимоги сплатити пеню у розмірі 14 930 грн 15 коп., протягом семи банківських днів від дати отримання даної вимоги штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не переданого Позивачу соняшника, а саме 646 087 грн 42 коп., протягом семи банківських днів від дня отримання даної вимоги штраф у розмірі 20 % вартості посівного матеріалу за його безпідставне використання, а саме 47 343 грн, повернути на адресу Позивача належним чином оформлений один примірник коригування видаткової накладної № АУ000000078 від 11 лютого 2015 року на суму 236 715 грн. Дана вимога отримана Відповідачем 18 лютого 2015 року (а саме представником за довіреністю Лозінською), що стверджується відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 18-21).

В підтвердження обґрунтування вартості недопоставленого соняшника, Позивачем було долучено до матеріалів справи експертний висновок №В-21 від 16 лютого 2015 року Вінницької торгово-промислової палати, зробленого за замовленням Відповідача, з котрого вбачається, що середня ринково-оптова вартість з врахуванням ПДВ (інформаційна) станом на грудень місяць 2014 року становить: насіння соняшнику 7566 грн 06 коп. за 1 тонну (том 1, а.с.116).

Згідно довідки Відповідача № 129 від 14 грудня 2015 року станом на поточну дату на складах Відповідача відсутній високоолеїновий соняшник урожаю 2014 року, вирощений із насіння, придбаного у Позивача (том 1, а.с.176).

В зв'язку з непогашенням Відповідачем заборгованості за ОСОБА_7 за поставлене насіння соняшника та недопоставкою решти товару - вирощеного соняшника, Позивач, з метою захисту, на його думку, порушеного права, звернувся в суд з позовом до Відповідача (з врахування заяв про збільшення позовних вимог) про стягнення основного боргу в сумі 168 820 грн., пені в розмірі 106 014 грн 25 коп., річних в розмірі 6 840 грн 67 коп., інфляційні втрати в сумі 87 399 грн 39 коп.. та присудити до виконання Відповідачу обовязку в натурі - поставити Позивачу до 31 грудня 2016 року соняшник у кількості 190 тонн 294 кг на умовах ОСОБА_7 за ринковою вартістю насіння соняшника 7 566 грн 6 коп. з урахуванням ПДВ , що встановлена висновком Вінницької ТПП №В-21 від 16 лютого 2015 року на загальну суму 1 439 878 грн 58 коп..

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції враховує наступні положення діючого законодавства.

Згідно положень чинного законодавства, зацікавлена особа для захисту свого порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту, який в першу чергу випливає із спеціального законодавства, яке врегульовує відносини сторін (рішення Верховного Суду України від 19 травня 2010 року).

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються і відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Аналізуючи умови укладеного між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_7, колегія суддів дійшла висновку, що укладений Договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції є змішаним договором, який містить елементи договору поставки (виконання зобовязання щодо поставки посівного матеріалу власним транспортним засобом та за власний рахунок) та елементи договору купівлі-продажу (продати/поставити соняшник, вирощений з посівного матеріалу).

Суд констатує, що відносини, котрі виникають з приводу укладення Договірів купівлі-продажу регулюються главою 54 "Купівля-продаж" Цивільного кодексу України.

Стаття 655 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з статті 693 Цивільного кодексу України: якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Положеннями статті 538 Цивільного кодексу України: передбачено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання; при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

З положень статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України вбачається, що: господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Нормами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статтей 526, 525 Цивільного кодексу України: зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в сукупності з вищенаведеною нормативно-правовою базою законодавства України в контексті заявлених позовних вимог Позивача та зустрічних позовних вимог Відповідача, колегія суду зазначає таке.

Як уже було встановлено вище в даній судовій постанові, між Позивачем та Відповідачем був укладений договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції.

На виконання підпункту 1.1.1 ОСОБА_7 Позивач поставив Відповідачу посівний матеріал соняшника на суму 168 820 грн, що стверджується видатковою накладною № АУ000022862 від 14 квітня 2014 року.

Водночас, як стверджується матеріалами справи Відповідач за отриманий посівний матеріал не розрахувався, що й не заперечується представником Відповідача в судовому засіданні та неоспорюється ним в поданій апеляційній скарзі.

Згідно довідок відділу Держгеокадастру у Тростянецькому р-ні Вінницької області від 7 грудня 2015 року в користуванні Відповідача за даними форми 6 - ЗЕМ станом на 1 січня 2014 року перебуває: 195,72 га ріллі (оренда паїв с.Савинці); 17,34 га ріллі (запас - 6,38га, резерв 10,96га, с.Ілляшівка); 116,56 га ріллі (оренда паїв , с.Буди) (том 1, а.с. 183-186).

Відповідно до даних форми № 4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2014р.» відділу статистики у Тульчинському районі у Відповідача рахувалося 236 га під сівбу соняшника на зерно (том 2, а.с.60-62).

Як вбачається з форми № 29-сг «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» станом на 1 грудня 2014 року Відповідачем з 236 га засіяних під соняшник на зерно соняшником , одержано 10 384 ц. у початково-оприбутковій вазі, а у вазі після доробки -10 228 ц., що становить 1022,8 т. (том 2, а.с. 56-59). Дане також підтверджується змістом місячних форм № 37сг за період з 1 квітня 2014 року по 3 листопада 2014 року (том 2, а.с.82-91).

Листом відділу Держгеокадастру у Тульчинському району Вінницької області № 28-0.3-4166/2-15 від 5 січня 2016 року підтверджено, що згідно правовстановлюючих документів станом на 21 лютого 2014 року за Відповідачем код ЄДРЮОФОП 32148485 на території Кирнасівської селищної за межами смт. Кирнасівка рахуються у користуванні земельні ділянки сільськогосподарських угідь рілля загальною площею 438, 8405 га (том 2, а.с. 49).

Стаття 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачає, що: первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що Відповідач прийняв даний товар (посівний матеріал) без будь-яких застережень та зауважень щодо його комплектності, кількості та якості. Даний факт, в свою чергу, підтверджується підписом на даній видатковій накладній та виданою Відповідачем довіреностями на отримання відповідних товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, суд констатує, що факт отримання посівного матеріалу по ОСОБА_7 Відповідачем не заперечується та не оспорюється.

В свою чергу, свої зобов'язання за ОСОБА_7 щодо оплати вартості посівного матеріалу Відповідач не виконав.

Відтак, дослідивши дані матеріали справи апеляційний господарський суд констатує, що між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір, який породжує певні обов'язки, а надані Позивачем докази свідчать про те, що сторони погодили його умови, тобто на підставі даного ОСОБА_7 у Відповідача виникли майнові зобов'язання перед Позивачем з оплати вартості послуг, а у останнього виникло право вимоги виконання такої оплати.

При цьому, з урахуванням усього вищевказаного суд констаує факт того, що сума заборгованості за даним ОСОБА_7 на момент подачі позову та на момент винесення місцевим господарським судом оспорюваного рішення становить 168 820 грн.

З урахуванням усього вищевказаного, згідно підпунктів 2.2.1-2.2.4 ОСОБА_7, статті 193 Господарського кодексу України та статтей 526, 525, 692 Цивільного кодексу України позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми боргу за поставлений посівний матеріал в розмірі 168 820 грн., підлягають до задоволення. Відповідно Рівненський апеляційний господарський суд задовольняє позовні вимоги Позивача в цій частині та залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Крім суми основного боргу, Позивач також просив стягнути з Відповідача 106 014 грн 31 коп. пені.

Як визначено пунктам 7.4 ОСОБА_7, при порушенні виконання зобовязань, передбачених підпунктами 2.2.4 пункту 2.2 ОСОБА_7, Відповідач сплачує на користь Позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобовязань за кожен день прострочення за весь період прострочення платежу. Обмеження, передбачені пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України у даному випадку не застосовуються.

Згідно статтей 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суду зауважує, що частиною 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»: щодо пені за порушення грошових зобовязань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського процесуального кодексу України; даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

З викладеного слідує, що частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Отже, частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України встановлено строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, і який не є строком позовної давності, а пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України - строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Проаналізувавши дані норми законодавства, перевіривши правильність розрахунку, проведеного Позивачем (том 2, а.с. 108) та зважаючи на умови ОСОБА_7 в площинні визначення умовами ОСОБА_7 (пунктом 7.4) більш тривалого періоду часу за який нараховується пеня, Рівненський апеляційний господарський суд встановив, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 106 014 грн 31 коп. за період з 21 жовтня 2014 року по 25 лютого 2016 року підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивачем було невірно визначено кількість прострочених днів за період з 21 жовтня 2014 року по 25 лютого 2016 року за котрі здійснювалося нарахування пені, а саме зазначено 494 дні, тоді як вірно 493 дні.

Рівненським апеляційним господарським судом згідно проведеного розрахунку із використанням калькулятора штрафів системи ОСОБА_8, на підставі котрого визначено, що арифметично правомірним та підставним є розмір пені за період з 21 жовтня 2014 року по 25 лютого 2016 року та становить 105 795 грн 25 коп..

З урахуванням наведеного, в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 219 грн 06 коп. (106 014 грн 31 коп - 105 795 грн 25 коп = 219 грн 06 коп) слід відмовити.

Дане вчинено і місцевим господарським судом.

Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення господарського суду Вінницької області і в цій частині без змін.

Крім основного боргу Позивач просив стягнути з Відповідача 6 840 грн 67 коп. річних та 87 399 грн 39 коп. інфляційних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок річних та інфляційних (том 2, а.с. 109), Рівненський апеляційний господарський суд погоджується з вірністю проведеного розрахунку і, відповідно задовольняє позовні вимоги в цій частині та стягує з Відповідача на користь Позивача 6 840 грн 67 коп. річних за період з 21 жовтня 2014 року по 25 лютого 2016 року та 87 399 грн 39 коп. за період з листопада 2014 року по червень 2015 року інфляційних.

Враховуючи усе вищевказане, суд залишає судове рішення господарського суду Вінницької області і в цій частині без змін.

Що ж стосується позовної вимоги Позивача про зобовязання Відповідача виконати обовязок в натурі - поставити соняшник, то колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач на виконання умов ОСОБА_7 поставив (продав) Позивачу соняшник в кількості 59, 706 т. на загальну суму 311 039 грн 50 коп., що стверджується видатковою накладною № РН-0000100 від 2 жовтня 2014 року, видатковою накладною №РН-0000102 від 3 жовтня 2014 року, видатковою накладною № РН-0000146 від 4 листопада 2014 року. В той же час, як зазначає Позивач, відповідно до підпункту 2.2.6 ОСОБА_7 Позивач повинен був поставити Відповідачу вирощений з поставленого посівного матеріалу соняшник в кількості 500 тон (200 га*25 ц=5000), з яких 250 тон (50 %) до 31 грудня 2014 року та 250 тон (50 %) до 31 травня 2015 року.

З урахуванням наведеного, на переконання Позивача, станом на 31 грудня 2014 року Відповідач недопоставив Позивачу соняшник в кількості 190,294 т. ( 250 - 59,706 = 190, 294).

Положеннями статті 538 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням положень статтей 693 та 538 Цивільного кодексу України, наслідком невиконання обов'язку Позивача про внесення коштів за поставлений соняшник, є право Відповідача зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

За змістом укладеного між сторонами ОСОБА_7, вбачається, що як Позивач так і Відповідач одночасно є як боржником так і кредитором, як покупцем так і продавцем, а в цілому уособлюють в собі правовий статус даних осіб.

Матеріалами справи не підтверджено, що Відповідач передав Позивачу соняшник на загальну суму 311 039 грн 50 коп., які були отримані Позивачем та частково оплачені лише в сумі 70 654 грн 50 коп..

При цьому, на переконання колегії суддів, нормами Цивільного кодексу та Господарського кодексу передбачено, що за неоплату покупцем товару по ОСОБА_7, настає відповідальність у виді можливості стягнення з нього пені, інфляційних та 3% річних, оскільки статті 549 та 625 Цивільного кодексу України містять положення про фінансову відповідальність саме за порушення зобов'язання. Натомість, Відповідач, як продавець, для уникнення своїх збитків має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (стаття 538 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 655, 663, частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. З укладенням такого договору продавець приймає на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі.

При цьому, колегія суддів констатує, що оскільки вищезазначеним ОСОБА_7 обов'язки сторін за черговістю їх виконання хоча і не поставлені у залежність один від одного, однак, виходячи із правової природи цього ОСОБА_7 та його змісту, вбачається, що у такому випадку має місце зустрічне виконання зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений сторонами Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань.

Таким чином, з наведеного вище законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що визначення сторонами спірних правовідносин в договорі порядку прийняття-передачі товару партіями відповідає правовідносинам поставки; умовами договору передбачено отримання покупцем саме партії товару. Відтак, обов'язок Позивача оплатити товар у встановлений ОСОБА_7.

Колегією суддів достеменно встановлено, що Позивач прийняв Товар на суму 311 039 грн 50 коп. без жодних зауважень та претензій, однак, здійснив оплату лише частково в сумі 70 654 грн 50 коп..

При цьому, зважаючи на умови підпункту 1.1.3 ОСОБА_7 (оплати вартість соняшника протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання із одночасниим підписанням видаткових накладних), в контексті проведених Відповідачем поставок Товару та здійснених Позивачем часткових оплат, а саме 28 жовтня 2014 року в сумі 40 534 грн 60 коп. та 5 листопада 2014 року в сумі 30 119 грн 90 коп., колегія суддів зауважує, таке.

Із системного аналізу умов ОСОБА_7 в правовому полі діючого законодавства України вбачається, що термін оплати товару стосується саме отриманої партії товару, при цьому, будь-яких інших умов здійснення платежів (на умовах кінцевих розрахунків тощо) Договір не містить, а тому на переконання колегії суддів Позивач, зважаючи на умови ОСОБА_7, повинен був проводити оплату протягом 10 банківських днів з моменту фактичного отримання соняшника, і при цьому, проведення таких оплат, не ставиться в причинно-наслідкоий зв'язок з проведення Відповідачем оплати за посівний матеріал.

Відповідно до видаткової накладної за № РН-0000100 від 2 жовтня 2014 року Відповідач продав/поставив соняшник на суму 157 055 грн 60 коп.. Позивач, в свою чергу, відповідно до підпункту 1.1.3 ОСОБА_7, зобовязався оплати даний Товар до 16 жовтня 2014 року.

Водночас, матерали справи не містять доказів своєчасної та повної оплати даного Товару.

Відповідно до видаткової накладної за № РН-0000102 від 3 жовтня 2014 року Відповідач продав/поставив соняшник на суму 123 864 грн. Позивач, в свою чергу, відповідно до підпункту 1.1.3 ОСОБА_7, зобовязався оплати даний Товар до 19 жовтня 2014 року.

Водночас, матерали справи не містять доказів своєчасної та повної оплати даного Товару.

При цьому, матерали справи містять докази оплати Позивачем поставленого Відповідачем соняшника, починаючи уже з 28 жовтня 2014 року в сумі 40 534 грн 60 коп..

Однак, зважаючи на суму поставленого товару по видаткової накладної за № РН-0000100 від 2 жовтня 2014 року (157 055 грн 60 коп), колегія суддів зауважує, що незважаючи уже на пропущення строку оплати даного товару, навіть враховуючи дану оплату в сумі 40 534 грн 60 коп., залишається неоплаченим товар на суму 116 521 грн., що свідчить про невиконання Позивачем своїх зобовязань по ОСОБА_7 в частині сплати коштів за поставлений товар протягом десяти банківських днів.

Крім того, друга та остання оплата була здійснена Позивачем уже 5 листопада 2014 року в сумі 30 119 грн 90 коп., що також, зважаючи на суму неоплаченого Позивачем товару (116521 грн), поставленого по вищезазначеній накладній, свідчить про ухилення Позивача від виконання своїх зобовязань по ОСОБА_7 щодо здійснення оплати за поставлений Товар. При цьому, не беречи до уваги, уже й інші поставки соняшника, які також залишилися неоплаченими.

З огляду на вищевстановлене, колегія суддів зауважує, що відповідно до умов підпункту 2.2.4 ОСОБА_7, зважаючи на дати видаткових накладних та періоди поставки соняшника, обовязок по оплаті соняшника у Позивача саме як покупця (та з огляду на часткову оплату) виникає швидше, ніж обовязок Відповідача, зважаючи на умови підпункту 2.2.4 ОСОБА_7, по оплаті посівного матеріалу (не пізніше 20 жовтня 2014 року).

Відтак, Відповідач, виступаючи в даному випадку саме як кредитор та продавець, правомірно скористався (зважаючи на матеріальні норми права), своїм законним обовязком, щодо зупинення виконання свого обов'язку та вимагав в судовому порядку оплати боргу з врахуванням штрафних санкцій.

При цьому, з досліджених в матералах справи доказів, вбачається, що як Позивач так і Відповідач виконали свої обовязки не в повному обсязі, а лише частково (Позивач поставив насіневий матеріал та оплатив соняшник лише частково; Відповідач прийняв насіневий матеріал та поставив частково соняшник), посилаючись при цьому на взаємне невиконаня своїх обовязкові кожної із сторін ОСОБА_7.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що задоволення вимоги Позивача про виконаня обовязку в натурі, а саме щодо поставки Відповідачем соняшника Позивачу, при цьому, зважаючи на ухилення Позивачем щодо оплати уже поставленого Відповідачем соняшника, не маючи в майбутньому гарантії щодо оплати такого поставленого соняшника, приведе до виникнення нових спірних відносин та судових спорів.

А відтак, дослідивши позовну вимогу Позивача щодо виконання обовязку в натурі поставити соняшник в правовму полі законодавства України та доказів, долучених до матеріалів справи, колегія суддів зазначає, що дана вимога суперечить, визначеним нормами глави 54 Цивільного кодексу «Купівля-продаж» та положенням про Договір поставки України, засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність же у Покупця можливості зобовязувати Продавця поставити товар спотворює дійсне правове призначення договору купівлі-продажу та поставки, оскільки виходячи із засобу розумного стимулювання Продавця (боржника) виконувати основне грошове зобов'язання виконання обовязку в натурі перетворюється на несправедливо непомірний тягар для Продавця (боржника) та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

На переконання колегії суддів, виконання судового рішення щодо зобовязання Продавця виконати обовязок в натурі та поставити товар свідчить про недотримання балансу інтересів стягувача та боржника (Продавця та Покупця) порушує основи правосуддя, і позбавляє кредитора можливості захистити свої права та законні інтереси щодо отримання оплати за поставлений в майбутньому товар, знижує авторитет судового рішення.

Зясовуючи питання щодо наявності визначених Законом підстав для задоволення позовних вимог щодо присудження до виконання обовязку в натурі, суд апеляційної інстанції у даному випадку також ураховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним з загальнолюдських вимірів права. Добросовісність є наміром належним чином захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність є вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів всіх учасників.

Більше того, визначальним фактором при вирішенні питання наведеного змісту є встановлення судом підставності виняткових випадків та їх об'єктивного впливу на виконання судового рішення, а саме гарантування обовязку Покупця оплатити в майбутньому поставлений товар.

Відтак, з врахуванням усього вищеописаного в даній судовій постанові, колегія суддів дійшла висновку, що в позові щодо присудження до виконання Відповідачу обов'язку в натурі - поставити Позивачу до 31 грудня 2016 року соняшник у кількості 190 тонн 294 кг на умовах договору №ДА-48 від 21 лютого 2014 року за ринковою вартістю насіння соняшника 7 566 грн 06 коп. з урахуванням ПДВ, що встановлена висновком Вінницької ТПП № В-21 від 16 лютого 2015 року на загальну суму 1 439 878 грн 58 коп., слід відмовити.

Відповідно приймаючи таке рішення, Рівненський апеляційний господарський суд скасовує судове рішення першої інстанції в частині присудженя до виконання обовязку в натурі.

Крім того, Відповідач, посилаючись на те, що невиконання Позивачем умов ОСОБА_7 щодо оплати поставленого товару, звернувся в суд з зустрічним позовом до Позивача, щодо захисту, на його думку, порушеного права, та просив стягнути з Позивача основний борг в сумі 240 385 грн , пені в розміріі 97 510 грн., річних в розмірі 6362 грн., інфляційних втрат в сумі 97 837 грн.

Дослідивши зустрічні позовні вимоги Відповідача, колегія суддів зауважує наступне.

На виконання умов ОСОБА_7 в період з жовтня по листопад 2014 року Відповідач поставив Позивачу соняшник на загальну суму 311 039 грн 50 коп. в кількості 59, 706 т., що стверджується видатковою накладною № РН-0000100 від 2 жовтня 2014 року, видатковою накладною №РН-0000102 від 3 жовтня 2014 року, видатковою накладною № РН-0000146 від 4 листопада 2014 року.

Як підтверджується первинними доказами, Відповідач за отриманий товар (соняшник) розрахувався частково, що підтверджується випискою по рахунку Відповідача, а саме: 28 жовтня 2014 року Відповідач сплатив 40 534 грн 60 коп. із призначенням платежу «Оплата за насіння соняшника, згідно рахунку № СФ-000075 від 3 жовтня 2014 року Договір № ДА-48 від 21 лютого 2014 року»; 5 листопад 2014 року Відповідач сплатив 30 119 грн 90 коп. із призначенням платежу «Оплата за насіння соняшника, згідно рахунку № СФ-000108 від 4 листопада 2014 року Договір № ДА-48 від 21 лютого 2014 року» (том 1, а.с. 48-49, том 1, а.с. 112-115).

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в сукупності з вищенаведеною нормативно-правовою базою законодавства України, колегія суду зазначає, що факт належного виконання Відповідач свого зобовязання щодо поставки Товару для Відповідача підтверджується первинними документами, котрі відповідають вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та статті 9 Закону України Про бухгалтерським облік та фінансову звітність.

Стаття 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачає, що: первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що Позивач прийняв даний товар без будь-яких застережень та зауважень щодо його комплектності, кількості та якості, даний факт підтверджується підписом на даних видаткових накладних.

Крім того, факт отримання Товару по ОСОБА_7 Позивачем не заперечується та не оспорюється.

Як уже встановлено вище в даній судовій постанові, Позивач сплатив Відповідачу лише 70 654 грн 50 коп., з урахуванням наведеного сума боргу становить 240 385 грн. (311 039 грн 50 коп. - 70 654 грн 50 коп. = 240 385 грн).

Відтак, дослідивши дані матеріали справи апеляційний господарський суд констатує, що між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір, який породжує певні обов'язки, а надані Позивачем докази свідчать про те, що сторони погодили його умови.

З урахуванням усього вищевказаного, згідно пунктів 1.1.3, 2.1.6 ОСОБА_7, статті 193 Господарського кодексу України та статтей 526, 525, 692 Цивільного кодексу України зустрічні позовні вимоги Відповідачп про стягнення з Позивача суми боргу в розмірі 240 385 грн, підлягають до задоволення. Відповідно Рівненський апеляційний господарський суд задовольняє зустрічні позовні вимоги Відповідача в цій частині та залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Окрім основного боргу, Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню в сумі 97 510 грн за період з 18 листопада 2014 року по 6 жовтня 2015 року, три відсотки річних в сумі 362 грн. за період з 18 листопада 2014 року по 6 жовтня 2015 року, інфляційні втрати в сумі 97 837 грн.

Як уже було встановлено вище в даній судовій постанові, Позивач не провів розрахунок за отриманий соняшник у строк, передбачений підпунктом 1.1.3 ОСОБА_7, то відповідно до вимог статті 612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому, на переконання колегії суддів, наявні підстави для задоволення на підставі пункту 7.7 ОСОБА_7 пені в розмірі 97 510 грн. за період з 18 листопада 2014 року по 6 жовтня 2015 року.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суду зауважує, що частиною 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

З викладеного слідує, що частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Що ж стосується заперечень Позивача, наведених у апеляційній скарзі, щодо того, що нарахування пені Відповідачем мало б припинитися через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, то колегія суддів враховує наступне.

При цьому, колегія суддів констатує, що у пункті 7.7 ОСОБА_7, сторони встановили відповідальність Позивача у разі прострочення оплати за отриманий від Відповідача товар у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобовязань за кожен день прострочення.

Отже, умовами договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, який відповідає вимогам частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Дана правова позиції, наведена Судовою палатою у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 15 квітня 2015 року в справі № 910/6379/14 (за позовом ВАТ Запоріжжяобленерго до ПП Стерк про стягнення коштів).

Окрім того, що ж стосується заперечень Позивача, наведених в апеляційній скарзі, щодо того, що дані штрафні санкції мають розраховуватися по кожній видатковій накладній окремо, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог норм матерального та проруцесуального права не закріплено обовязкового нарахування штрафних санкцій по кожній накладній, нарахування може проводитися як на загальну суму боргу з визначенням відповідного періоду так і по кожній накладній окремо.

Відповідачем заявлено до стягнення з Позивача 97 510 грн пені за період за період з 18 листопада 2014 року по 6 жовтня 2015 року. .

Проаналізувавши дані норми законодавства, перевіривши правильність розрахунку, проведеного Відповідачем з 18 листопада 2014 року по 6 жовтня 2015 року (том 2, а.с. 65) та зважаючи на умови ОСОБА_7 (пункти 7.7 ОСОБА_7) Рівненський апеляційний господарський суд встановив, що вказаний розрахунок є правомірним, арифметично вірним, а тому позовна вимога щодо стягнення пені в розмірі 97 510 грн. підлягає задоволенню.

Водночас, крім суми основного боргу Позивач просив стягнути з Відповідача три відсотки річних в сумі 362 грн. за період з 18 листопада 2014 року по 6 жовтня 2015 року, інфляційні втрати в сумі 97 837 грн.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок річних та інфляційних (том 2, а.с. 66-67), що доданий до зустрічної позовної заяви, Рівненський апеляційний господарський суд погоджується з вірністю проведеного розрахунку і, відповідно, задовольняє зустрічні позовні вимоги в цій частині та стягує з Відповідача на користь Позивача три відсотки річних в сумі 362 грн. за період з 18 листопада 2014 року по 6 жовтня 2015 року, інфляційні втрати в сумі 97 837 грн.

Дане вчинено і господарським судом Вінницької області.

Враховуючи усе вищевказане, суд залишає судове рішення господарського суду Вінницької області і в цій частині без змін.

Відповідно, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку щодо задоволення зустрічних позовних вимог Відповідача в повному обсязі та задоволення майнових позовних вимог Позивача на суму 368 855 грн 31 коп.. Що ж стосується немайновиї вимоги Позивача про зобовязання Відповідача виконати обовязок в натурі поставити соняшник, то дана позовна вимога до задоволення не підлягає.

Крім того, підсумовуючи усе описане вище колегія суддів зауважує, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції по своїй правовій суті містить елементи договорів купівлі-продажу та поставки, до яких на відповідно положень статті 712 частин 2 Цивільного кодексу України застосовуються загальні положення про ці договори.

Договір фактично по своїй структурі складається з двох пар окремих зустрічних зобовязань сторін. Так, за ОСОБА_7 Позивач зобовязується поставити Відповідачу посівний матеріал, а Відповідач сплатити за нього грошові кошти. У звязку з передачею Позивачем посівного матеріалу Відповідачу у останнього на підставі підпункту 2.2.4 ОСОБА_7 виник обовязок по виконанню зустрічного зобовязання по оплаті поставленого товару. Відповідно, по факту поставки Відповідачем вирощеного соняшнику Позивачу у останнього виникло зустрічне зобовязання по оплаті в 10-ти денний строк вартості товару, отриманого за кожною видатковою накладною окремо. Отже, колегія суддів дійшла висновку, що у кожної сторони ОСОБА_7 виникли зобовязання по виконанню зустрічних зобовязань, передбачених ОСОБА_7.

Усе вищевказане у даній судовій постанові, вказує на неповне зясування місцевим господарським судом всіх обставин справи, про невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи що в силу дії пунктів 1, 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставами для скасування оскарженого рішення господарського суду Вінницької області.

Твердження Позивача, стосовно арифметично невірного нарахування Відповідачем штрафних санкцій нарахування котрих Відповідачем мало б припинитися через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, до уваги судом не беруться, оскільки вони є безпідставні, спростовані усім вищеописаним в даній судовій постанові, і є недоведені матеріальними та процесуальними нормами діючого законодавства України.

Враховуючи усе вищевказане у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що: в задоволенні апеляційної скарги Позивача слід відмовити; апеляційну скаргу Відповідача слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати в частині присудження до виконання обовязку в натурі та змінити в частині розподілу судових витрат. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволення позовних вимог щодо зобовязання поставити соняшник.

Що ж стосується судових витрат, то колегія суддів зауважує, що розподіл судових, зважаючи на ціну позову та суму задовлених позовних вимог, котра зазначене в резолютивній частині постанови, необхідно проводити у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, шляхом покладення судових втрат на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

При цьому, сторона по справі, керуючись статтею 7 Закону України «Про судовий збір» не позбавлена права звернутися до суду із заявою про повернення судового збору за увалою місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю - підприємства "Авіс" - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 сільськогосподарського підприємства "Кристал" - задоволити.

3. Рішення господарського суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року в справі № 902/1361/15 скасувати в частині присудження до виконання обов'язку в натурі та змінити в частині розподілу судових витрат виклавши резолютивну частину рішення від 29 лютого 2016 року по справі № 902/1361/15 в наступній редакції:

"1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "Авіс" - задоволити частково.

2. Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства КРИСТАЛ (вул. Сонячна,1, с. Ілляшівка, Тростянецький район, Вінницька область, 24247, код ЄДРЮОФОП 32148485) на користь товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство АВІС (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код ЄДРЮОФОП 13304871) основний борг в сумі 168 820 грн, пеню в сумі 105 795 грн 25 коп., 3% річних в сумі 6 840 грн 67 коп., інфляційні втрати в сумі 87 399 грн 39 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5532 грн 83 коп..

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 219 грн 06 коп., та в позові, щодо присудження до виконання обов'язку в натурі.

4. Зустрічний позов приватного сільськогосподарського підприємства КРИСТАЛ задовольнити в повному обсязі.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю- підприємство АВІС (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код ЄДРЮОФОП 13304871) на користь приватного сільськогосподарського підприємства КРИСТАЛ (вул. Сонячна,1, с. Ілляшівка, Тростянецький район, Вінницька область, 24247, код ЄДРЮОФОП 32148485) основний борг в сумі 240 385,00грн, пеню в сумі 97 510,00грн., 3% річних в сумі 6 362,00грн., інфляційні втрати в сумі 97 837,00грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6631 грн 41коп.."

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю- підприємство АВІС (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код ЄДРЮОФОП 13304871) на користь приватного сільськогосподарського підприємства КРИСТАЛ (вул. Сонячна,1, с. Ілляшівка, Тростянецький район, Вінницька область, 24247, код ЄДРЮОФОП 32148485) 7 234 грн 23 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду видити відповідні накази на виконання даної постанови.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

8. Справу № 902/1361/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.