ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2016 Справа № 905/1393/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Градієнт»
до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Спецвуглемаш»
простягнення 302 929,77 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Градієнт» до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Спецвуглемаш» про стягнення заборгованості у розмірі 155520,00 грн, пені у розмірі 12566,59 грн, 3% річних у розмірі 9839,66 грн та інфляційних втрат у розмірі 125003,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №13/39 від 03.12.2013 щодо здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

31.05.2015 на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив на позов. У вказаному відзиві відповідач проти позову заперечує та зазначає, що у звязку з подіями, які відбуваються на Україні підприємство знаходиться у важкому матеріальному становищі. Також відповідач просить відмовити у вимогах про стягнення пені на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

03.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Градієнт» (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче підприємство «Спецвуглемаш» (покупець, відповідач) підписано договір поставки №13/39 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобовязується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати зварювальні матеріали, загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, загальна вартість та строки і оплати яких визначені сторонами у рахунках-фактурах, які є додатками до цього Договору і становлять його невідємну частину.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріпленням печатками сторін і діє до 31.12.2013, а якщо жодна із сторін не підтвердила письмове припинення дії цього Договору до дати такого припинення - він вважається продовженим на той же строк та на тих самих умовах (п.8.1 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору ціна, одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначається сторонами в рахунках-фактурах, які є невідємною частиною.

Відповідно до п. 2.2. Договору загальна вартість Договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма видатковими накладними до даного Договору.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 155520,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №1900 від 03.12.2013 на суму 69120,00 грн та №2027 від 25.12.2013 на суму 86400,00 грн, а також податковими накладними.

Отримання відповідачем товару, зазначених у видаткових накладних, підтверджується підписом його представника на зазначених накладних, а також довіреностями №834 від 03.12.2013 та № 883 від 25.12.2013 відповідача на отримання товару від позивача.

Відповідачем отримано товар за вказаними документами та підписано вищезазначені накладні без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача за Договором не надано.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 Договору оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у цьому Договорі, на протязі 30 календарних днів. Розрахунок за фактично одержану партію товару здійснюється покупцем на підставі належним чином оформлених видаткових накладних та рахунків-фактур.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором з поставки відповідачу товару виконав належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначає позивач та не спростовано відповідачем, відповідач в порушення умов Договору не здійснив повну оплату отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість в сумі 155520,00 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення.

В матеріалах справи також наявні листи відповідача №824 від 13.03.2014 та №397 від 17.04.2014, в яких відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем в сумі 155520,00 грн та зобовязався її погасити.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Судом не приймається посилання відповідача на важке матеріальне становище та проведення антитерористичної операції на території Донецької області з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 42 та абз. 5 ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Крім того, заборгованість за товар отриманий за договором поставки №13/39 від 03.12.2013 утворилась у січні 2014 року, тобто до початку проведення антитерористичної операції.

Наведені відповідачем обставини не можуть бути підставою для звільнення його від виконання грошового зобовязання за договором поставки №13/39 від 03.12.2013.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 155520,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 12566,59 грн, 3% річних у розмірі 9839,66 грн та інфляційні втрати у розмірі 125003,52 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за поставлену партію товару покупець сплачує постачальну пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої в строк партії товару за кожен день прострочення.

Щодо посилання відповідача на відсутність підстав для стягнення пені, оскільки останній знаходиться у м. Горлівка, яке включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Однак дія зазначеної норми не розповсюджується на заборгованість, що виникла з договорів поставки, купівлі-продажу, а тому відсутні підстави для ненарахування відповідачу пені за несвоєчасне виконання зобовязань з оплати отриманого товару.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 12566,59 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт неналежного виконання відповідачем зобовязання щодо оплати отриманого товару встановлений судом та відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат також визнаються судом обґрунтованими.

Перевіривши, здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд визнає його невірним, у зв'язку з наявністю арифметичних помилок.

За здійсненим судом перерахунком розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача, становить 123861,14 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 9839,66 грн підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Спецвуглемаш» (84603, Донецька обл., м. Горлівка, вул. Володарського, 9, ідентифікаційний код 25101423) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Градієнт» (61058, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 34633108) заборгованість у розмірі 155520 (сто пятдесят пять тисяч пятсот двадцять) грн 00 коп., пеню у розмірі 12566 (дванадцять тисяч пятсот шістдесят шість) грн 59 коп., 3% річних у розмірі 9839 (девять тисяч вісімсот тридцять девять) грн 66 коп., інфляційні втрати у розмірі 123861 (сто двадцять три тисячі вісімсот шістдесят одна) грн 14 коп. та судовий збір у розмірі 4526 (чотири тисячі пятсот двадцять шість) грн 68 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 03.06.2016

Суддя М.В. Сажнева