ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016р. Справа№ 914/3353/15

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Гутьєва В.В.

судді: Артимович В.М., Чорній Л.З.,

при секретарі Петровській Н.Я.

розглянувши матеріали справи за позовом Колективного малого підприємства Граніт, м. Старий Самбір, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд, м. Львів

про стягнення 107 350,19 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 заступник директора

від відповідача: ОСОБА_2 представник

До початку розгляду справи відповідно до ст.20 ГПК України розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки.

ВСТАНОВИВ:

Суть заяви: Позов заявлено Колективним малим підприємством Граніт до Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд про стягнення 107 350,19 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 23.09.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 22.10.2015 р.

22.10.2015 р. у судовому засіданні, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошену перерву до 02.11.2015 р.

02.11.2015 р. у судовому засіданні, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошену перерву до 17.11.2015 р.

Ухвалою суду від 17.11.2016 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів з 22 листопада 2015 року до 07 грудня 2015 року, розгляд справи відкладено на 30.11.2015 р.

Підстави зупинення та поновлення провадження у справі викладені в ухвалах суду від 30.11.2015 р. та 18.02.2016 р.

Ухвалою суду від 18.02.2016 р. призначено колегіальний розгляд справи № 914/3353/15 у складі трьох суддів. Автоматизованою системою документообігу суду визначено склад колегії, а саме: головуюча суддя Гутьєва В.В., судді Цікало А.І. та Чорній Л.З.

14.03.2016 р. у судовому засіданні, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошену перерву до 29.03.2016 р.

Ухвалою суду від 29.03.2016 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів з 19 квітня 2016 року до 04 травня 2016 року, розгляд справи відкладено на 04.05.2016 р.

04.05.2015 р. у звязку з перебування у відпустці судді Цікала А.І. протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів замінено склад колегії суддів. Автоматизованою системою документообігу суду визначено склад колегії, а саме: головуюча суддя Гутьєва В.В., судді Артимович В.М. та Чорній Л.З.

Ухвалою суду від 04.05.2016 р. зобовязано відповідача надати суду оригінали подорожних листів автомобіля ГАЗель, який використовувався під час виконання робіт на обєктах будівництва у Старосамбірському районі (Стрільбицька та Великосушицька сільські ради) за період січень-лютий 2015 р.; оригінали актів виконаних робіт з відомостями витрачених матеріалів (бензин, дизельне паливо, масло, кисень) на обєктах будівництва у Старосамбірському районі (Стрільбицька та Великосушицька сільські ради) за період січень-лютий 2015 р., розгляд справи відкладено на 23.05.2016 р.

Підстави відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду 23.05.2016 р.

06.06.2016 р. представник позивача в судове засідання зявився, позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, викладених у письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи, поясненнях, наданих в судовому засіданні. 30.10.2015 р. позивач подав на адресу суду клопотання (за вх. № 46868/15 від 30.10.2015 р.), в якому зазначив, що станом на 28.10.2015 р. відповідач замовив, проте не оптатив та не отримав від позивача товар на суму 36 311,00 грн. відповідно до накладної № 52 від 09.03.2015 р. на суму 73 720,00 грн., а саме: диз-паливо 850 л на суму 23 375,00 грн., бензин А95 380 л на суму 10 336,00 грн., масло М10Г2К 40 л на суму 1 400,00 грн., кисень 12 балонів на суму 1 200,00 грн. 10.03.2016 р. на адресу суду надійшов лист позивача за вих. № 2 від 03.03.2016 р. (за вх. № 9475/16 від 10.03.2016 р.), в якому позивач просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі посилаючись зокрема на те, що відповідно до відповіді Старосамбірського відділення Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, отриманої на запит позивача від 02.12.2015 р. № 14 щодо підтвердження включення сум ПДВ до податкового кредиту контрагентом ОСОБА_3 «Західтрансбуд» за період грудень 2014 р. - березень 2015 р., відповідно до даних Автоматизованої системи співставлення податкового зобовязання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України контрагентом ОСОБА_3 «Західтрансбуд» кошти на суму 199 104,00 грн. включені до податкового кредиту Податкових декларацій з податку на додану вартість відповідних звітних періодів. Крім того, Старосамбірське відділення Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області повідомило, що станом на 08.12.2015 р. розбіжність між показниками задекларованого зобовязання КМП «Граніт» та податкового кредиту ОСОБА_3 «Західтрансбуд» за період грудень 2014 р. березень 2015 р. відсутня. 21.04.2016 р. позивач подав на адресу суду пояснення у справі (за вх. № 17539/16 від 21.04.2016 р.), в якому зазначає наступне. У грудні 2014 р. до позивача звернувся представник відповідача ОСОБА_4 з проханням про придбання на платній основі товарів за цінами, які діяли у позивача на момент виписки рахунків на оплату. Співпраця позивача та відповідача тривала з 8 грудня 2014 р. до 13 березня 2015 р. включно. На прохання ОСОБА_4 та погодженням з позивачем відпуск товару проводився багаторазово за забірними відомостями, які вів позивач та копії яких долучено до додаткових пояснень. За погодженням з позивачем ОСОБА_4 надав право водієві автомобіля «ГАЗЕЛЬ» ОСОБА_5, працівнику відповідача, безпосередньо отримувати та доставляти товари. Жодних претензій та зауважень стосовно найменування товарів, їх кількості, сум ПДВ та загальних сум, відображених у податкових накладних від відповідача на адресу позивача не надходило. Усі суми ПДВ відображені у податкових накладних відповідача, які він включив у податковий кредит відповідних звітних періодів, що підтверджується листом Старосамбірського відділення Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 08.12.2015 р. за вих. № 63/10/13-31-15-01/480, тим самим підтвердив, що такі господарські операції відбулись, товар в зазначених найменуваннях та кількостях отримав. До клопотання (за вх. № 17539/16 від 21.04.2016 р.) позивач додав копії рахунків для оплати за отриманий товар та копії забірних відомостей відпуску паливно-мастильних матеріалів, а саме: рахунок № 1 від 05.01.2015 р. на суму 17 380,00 грн., рахунок № 2 від 30.01.2015 р. на суму 22 820,00 грн., рахунок № 4 від 30.01.2015 р. на суму 4 140,00 грн., рахунок № 5 від 09.02.2015 р. на суму 15 770,00 грн., рахунок № 6 від 18.02.2015 р. на суму 14 957,00 грн., рахунок № 7 від 25.02.2015 р. на суму 29 130,00 грн., рахунок № 8 від 03.03.2015 р. на суму 73 720, 00 грн.; забірна відомість відпуску паливно-мастильних матеріалів № 35,1 за грудень 2014 р., забірна відомість відпуску паливно-мастильних матеріалів № 15,1 за січень 2015 р., забірна відомість відпуску паливно-мастильних матеріалів № 15,2 за січень 2015 р., забірна відомість відпуску паливно-мастильних матеріалів № 15,3 січень 2015 р., забірна відомість № 15,1 за лютий 2015 р., забірна відомість № 15,2 за лютий 2015 р., забірна відомість відпуску паливно-мастильних матеріалів № 15,3 за лютий 2015 р., забірна відомість відпуску паливно-мастильних матеріалів № 15,4 за лютий 2015 р., забірна відомість відпуску паливно-мастильних матеріалів № 15,5 за лютий 2015 р., забірна відомість відпуску паливно-мастильних матеріалів № 15,1 за березень 2015 р., забірна відомість відпуску паливно-мастильних матеріалів № 15,2 за березень 2015 р. Згідно з виписками з банку у грудні 2014 р. березні 2015 р. відповідач оплату позивачу 110 427, 00 грн., а саме: 08.12.2014 р. 425,00 грн. відповідно до рахунка № 16 від 08.12.2014 р.; 10.12.2014 р. 2 982,00 грн. відповідно до рахунка № 14 від 09.12.2014 р.; 17.12.2014 р. 2 500,00 грн. відповідно до рахунка № 15 від 16.12.2014 р.; 24.12.2014 р. 2 650,00 грн. згідно з рахунком № 17 від 22.12.2014 р.; 30.12.2014 р. 9 150,00 грн. відповідно до рахунка № 17 від 22.12.2014 р.; 23.01.2015 р. 25 000,00 грн. відповідно до рахунка № 17 від 22.12.2014 р.; 06.02.2015 р. 22 820,00 грн. згідно з рахунком № 2 від 30.01.2015 р.; 13.02.2015 р. 15 770,00 відповідно до рахунка № 5 від 09.01.2015 р.; 03.03.2015 р. 29 130,00 згідно з рахунком № 7 від 25.02.2015 р. Відповідач стверджує, що проводив оплату відповідно до рахунків позивача, проте надати суду рахунок № 17 від 22 12.2014 р. на суму 36 800,00 грн. не зміг, так як такого рахунка не існує, що свідчить про те, що оплату відповідач проводив довільно. За даними позивача відповідач не оплатив накладну № 38 від 25.02.2015 р. на суму 14 957,00 грн. та накладну № 52 від 09.03.2015 р. на суму 73 720,00 грн. Вказані накладні відповідач не оскаржує, відповідно до висновку проведеної судової експертизи підпис ОСОБА_4 на них підтверджено.

06.06.2016 р. представник відповідача в судове засідання зявився, вимог, викладених у ухвалі суду від 23.05.2016 р. не виконав, щодо позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи, поясненнях, наданих у судому засіданні. У відзиві на позовну заяву від 21.10.2015 р. (за вх. 45464/15 від 22.10.2015 р.) відповідач зазначає, що вважає позовні вимоги неправомірними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. У накладній № 286 від 30.12.2014 р., накладній № 6 від 26.01.2015 р., накладній № 16 від 30.01.2015 р., накладній № 20 від 30.01.2015 р., накладній № 52 від 09.03.2015 р. навпроти позначки «Отримав» з сторони відповідача підписи могли бути здійснені невідомою особою, а не представником відповідача ОСОБА_4 У накладній № 26 від 13.02.2015 р., накладній № 38 від 25.02.2015 р. та накладній № 39 від 26.02.2015 р. навпроти позначки «Отримав» з сторони відповідача підпис здійснено не уповноваженою відповідачем особою. У наданих позивачем накладних не зазначені посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій та правильність їх оформлення. За таких обставин, на думку відповідача, надані позивачем накладні не мають доказової сили, а відтак і не можуть бути належним доказом в підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем і відповідачем. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що позивач безпідставно нараховує пеню у розмірі 17 783,99 грн., оскільки застосування до боржника відповідальності у вигляді пені має бути передбачено договором або законом, а пеня у даних правовідносинах не передбачена ні договором ні законом. 17.11.2015 р. відповідач подав на адресу суду додаткові пояснення (за вх. № 49909/15 від 17.11.2015 р.), я яких зазначив, що позивачем належним чином підтверджено поставку товару на суму 99 017,00 грн., а відповідачем оплачено 110 427,00 грн., а відтак вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. 11.03.2016 р. відповідач подав на адресу суду додаткові пояснення № 2 (за вх. № 9602 від 11.03.2016 р.), в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив:

З грудня 2014 р. до березня 2015 р. Колективне мале підприємство Граніт (надалі позивачем) відповідно до накладних та довіреностей здійснювало поставку нафтопродуктів та кисню Товариству з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд (надалі відповідачем). Як зазначає позивач у позовній заяві, позивачем поставлено відповідачу нафтопродукти та кисень на суму 199 104,00 грн. Позивачем в обґрунтування позовних вимог до позовної заяви долучено копії накладних, довіреностей на отримання товару та копії банківських виписок. До матеріалів справи також додано копії рахунків на оплату за отриманий товар, копії забірних відомостей відпуску паливно-мастильних матеріалів та копії банківських виписок з рахунка позивача. В обґрунтування позивних вимог позивач посилається на те, що факт передачі товару відповідачу підтверджується наступними видатковими накладними: видаткова накладна № 286 від 30.12.2014 р. на суму 21 187,00 грн., довіреність № 194 від 30.12.2014 р., дійсна до 05.01.2015 р., видана Товариством з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд ОСОБА_4 на отримання товару від Колективного малого підприємства «Граніт»; видаткова накладна № 6 від 26.01.2015 р. на суму 17 380,00 грн.; видаткова накладна № 16 від 30.01.2015 р. на суму 22 820,00 грн.; видаткова накладна № 20 від 30.01.2015 р. на суму 4 140,00 грн., довіреність № 7 від 26.01.2015 р., дійсна до 10.02.2015 р., видана Товариством з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд ОСОБА_4 на отримання товару від Колективного малого підприємства «Граніт»; видаткова накладна № 26 від 13.02.2015 р. на суму 15 770,00 грн.; видаткова накладна № 38 від 25.02.2015 р. на суму 14 957,00 грн.; видаткова накладна № 39 від 26.02.2015 р. на суму 29 130,00 грн.; довіреність № 28 від 01.02.2015 р., дійсна до 28.02.2015 р., видана Товариством з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд ОСОБА_4 на отримання товару від Колективного малого підприємства «Граніт»; видаткова накладна № 52 від 09.03.2015 р. на суму 73 720,00 грн.; довіреність № 45 від 02.03.2015 р., дійсна до 31.03.2015 р., видана Товариством з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд ОСОБА_4 на отримання товару від Колективного малого підприємства «Граніт». Оригінали вказаних накладних та довіреностей долучено до матеріалів справи.

01.04.2015 р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням-вимогою в якій зазначив, що станом на 30.03.2015 р. заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд перед позивачем за отримані нафтопродукти становить 88 677,00 грн. та з вимогою до 12.04.2015 р. погасити вказану заборгованість. Товариство з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд у листі-відповіді від 20.04.2015 р. за вих. № 38 повідомили, що здійснили власний розрахунок паливно-мастильних матеріалів, одержаних від позивача та виявили розбіжність розрахунків, у звязку з цим просили надіслати акт звірки взаєморозрахунків та документи, які підтверджують факт отримання товару відповідачем. 15.05.2015 р. позивач надіслав на адресу відповідача два примірники акту звірки розрахунків, копії розхідних накладних та копії довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей. Проте, як зазначає позивач у позовній заяві, станом на день подання позовної заяви позивач не отримав відповіді вимогу, підписаного акту звірки розрахунків від відповідача позивач не отримав.

За клопотанням відповідача ухвалою суду від 30.11.2015 р. у справі № 914/3353/15 призначено судову почеркознавчу експертизу накладної № 286 від 30 грудня 2014 р. на суму 21 187,00 грн., накладної № 6 від 26 січня 2015 р. на суму 17 380,00 грн., накладної № 16 від 30 січня 2015 р. на суму 22 820,00 грн., накладної № 20 від 30 січня 2015 р. на суму 4 140,00 грн., накладної № 26 від 13 лютого 2015 р. на суму 15 770,00 грн., накладної № 38 від 25 лютого 2015 р. на суму 14 957,00 грн., накладної № 39 від 26 лютого 2015 р. на суму 29 130,00 грн., накладної № 52 від 09 березня 2015 р. на суму 73 720,00 грн. на предмет підписання їх представником відповідача ОСОБА_4 Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Проведення судової експертизи доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (ЛНДІСЕ), 79024, м. Львів, вул. Липинського, 54. На вирішення експертизи поставити питання: - чи виконано підпис ОСОБА_4 на накладній № 286 від 30 грудня 2014 р. на суму 21 187,00 грн., накладній № 6 від 26 січня 2015 р. на суму 17 380,00 грн., накладній № 16 від 30 січня 2015 р. на суму 22 820,00 грн., накладній № 20 від 30 січня 2015 р. на суму 4 140,00 грн., накладній № 26 від 13 лютого 2015 р. на суму 15 770,00 грн., накладній № 38 від 25 лютого 2015 р. на суму 14 957,00 грн., накладній № 39 від 26 лютого 2015 р. на суму 29 130,00 грн., накладній № 52 від 09 березня 2015 р. на суму 73 720,00 грн. саме ОСОБА_4?

Як встановлено Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, зокрема у відповідності до експертного висновку № 4694 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи № 914/3353/15 від 11.02.2015 р., підписи від імені ОСОБА_6, розташовані в графі «Отримав» в накладній № 286 від 30 грудня 2014 р. на суму 21 187,00 грн., накладній № 20 від 30 січня 2015 року на суму 4 140,00 грн., накладній № 38 від 25 лютого 2015 р. на суму 14 957,00 грн., накладній № 39 від 26 лютого 2015 р. на суму 29 130,00 грн. (в накладних № 38, № 39 під графою «Отримав»), в накладній № 52 від 09 березня 2015 р. на суму 73 720,00 грн., виконані самим ОСОБА_4. Підписи від імені ОСОБА_6, розташовані в графі «Отримав» в накладній № 6 від 26 січня 2015 р. на суму 17 380,00 грн., накладній № 16 від 30 січня 2015 р. на суму 22 820,00 грн., накладній № 26 від 13 лютого 2015 р. на суму 15 770,00 грн. (під графою «Отримав»), виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Згідно з ст. 42 ГПК України висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам. Якщо під час проведення судової експертизи встановлюються обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, з приводу яких судовому експерту не були поставлені питання, у висновку він викладає свої міркування і щодо цих обставин. У випадках недостатньої ясності чи неповноти висновку судового експерта господарський суд може призначити додаткову судову експертизу. При необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2014 р. позивач передав відповідачу товар на суму 21 187,00 грн. відповідно до видаткової накладної № 286 від 30.12.2014 р. на суму 21 187,00 грн., довіреності № 194 від 30.12.2014 р., дійсної до 05.01.2015 р., виданої ОСОБА_4 ОСОБА_3 «Західтрансбуд» на отримання цінностей від КМП «Граніт». Рахунку за вказаною накладною позивачем суду не надано. Позивач зазначив, що відповідач за цією накладною проводив оплату довільно. Відповідачем оплачено 17 707,00 грн. за отриманий товар: відповідно до платіжного доручення від 08.12.2014 р. 425,00 грн. згідно з рахунком № 16 від 08.12.2014 р., відповідно до платіжного доручення від 10.12.2014 р. 2 982,00 грн. згідно з рахунком № 14 від 09.12.2014 р., відповідно до платіжного доручення від 17.12.2014 р. 2 500,00 грн. згідно з рахунком № 15 від 16.12.2014 р., відповідно до платіжного доручення від 24.12.2014 р. 2 650,00 грн. згідно з рахунком № 17 від 22.12.2014 р., відповідно до платіжного доручення від 30.12.2014 р. 9 150,00 грн. згідно з рахунком № 17 від 22.12.2014 р., що підтверджується банківськими виписками, копії яких додано до позовної заяви. Загальна сума оплати, яку здійснив відповідач позивачу у грудні 2014 р. становить 17 707,00 грн. Станом на 1 січня 2015 р. відповідач заборгував позивачу 3 480 грн. за отриманий товар.

У січні 2015 р. позивач передав відповідачу товар на загальну суму 44 340 грн. Товар передавався на підставі накладних та довіреності № 7 від 26.01.2015 р., дійсної до 10.02.2015 р., виданої ОСОБА_4 ОСОБА_3 «Західтрансбуд» на отримання цінностей від КМП «Граніт». Згідно з видатковою накладною № 6 від 26.01.2015 р. на суму 17 380,00 грн. та рахунком № 1 від 05.01.2015 р. на суму 17 380,00 грн., копія якого долучена до матеріалів справи, позивач передав відповідачу товар на суму 17 380,00 грн. 23.01.2015 р. відповідач перерахував на рахунок позивача 25 000,00 грн. відповідно до рахунка № 17 від 22.12.2014 р.

Відповідно до накладної № 16 від 30.01.2015 р. на суму 22 820,00 грн. та рахунку № 2 від 30.01.2015 р. на суму 22 820,00 грн. позивач передав відповідачу товар на суму 22 820,00 грн. Згідно з платіжним дорученням 06.02.2015 р. відповідач здійснив оплату 22 820,00 грн. відповідно до рахунка № 2 від 30.01.2016 р.

Згідно з накладною № 20 від 30.01.2015 р. на суму 4 140,00 грн. та рахунком № 4 від 30.01.2015 р. на суму 4 140,00 грн. позивач передав відповідачу товар на суму 4 140,00 грн. Відповідачу зараховано оплату за вказаною накладною відповідно до раніше здійснених оплат.

У лютому товар передавався на підставі накладних та довіреності № 28 від 01.02.2015 р., дійсної до 28.02.2015 р., виданої ОСОБА_4 ОСОБА_3 «Західтрансбуд» на отримання цінностей від КМП «Граніт».

Відповідно до накладної № 26 від 13.02.2015 р. на суму 15 770,00 грн. та рахунку № 5 від 09.02.2015 р. на суму 15 770,00 грн. позивач передав відповідачу товар на суму 15 770,00 грн. 13.02.2015 р. відповідачем здійснено оплату на суму 15 770,00 грн. згідно з рахунком № 5 від 09.02.2015 р.

Враховуючи наведене, накладна № 6 від 26.01.2015 р. на суму 17 380,00 грн., накладна № 16 від 30.01.2015 р. на суму 22 820,00 грн. та накладна № 26 від 13.02.2015 р. на суму 15 770,00 грн. оплачені відповідачем у повному обсязі на підставі виставлених позивачем рахунків за отриманий товар, що свідчить про факт здійснення господарської операції, хоча згідно з експертним висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4694 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи № 914/3353/15 від 11.02.2015 р., підписи від імені ОСОБА_6, розташовані в графі «Отримав» в накладній № 286 від 30 грудня 2014 р. на суму 21 187,00 грн., накладній № 20 від 30 січня 2015 року на суму 4 140,00 грн., накладній № 38 від 25 лютого 2015 р. на суму 14 957,00 грн., накладній № 39 від 26 лютого 2015 р. на суму 29 130,00 грн. (в накладних № 38, № 39 під графою «Отримав»), в накладній № 52 від 09 березня 2015 р. на суму 73 720,00 грн., виконані самим ОСОБА_4, а підписи від імені ОСОБА_6, розташовані в графі «Отримав» в накладній № 6 від 26 січня 2015 р. на суму 17 380,00 грн., накладній № 16 від 30 січня 2015 р. на суму 22 820,00 грн., накладній № 26 від 13 лютого 2015 р. на суму 15 770,00 грн. (під графою «Отримав»), виконані не ОСОБА_4, а іншою особою. Факт видачі нафтопродуктів за накладною № 6 від 26.01.2015 р. на суму 17 380,00 грн., накладною № 16 від 30.01.2015 р. на суму 22 820,00 грн. та накладною № 26 від 13.02.2015 р. на суму 15 770,00 грн. підтверджується також забірними відомостями на відпуск паливно-мастильних матеріалів.

Згідно з накладною № 38 від 25.02.2015 р. на суму 14 957,00 грн. та рахунком № 6 від 18.02.2015 р. на суму 14 957,00 грн. позивач передав відповідачу товар на суму 14 957,00 грн. Відповідачем не оплачено зазначену накладну та рахунок.

Відповідно до накладної № 39 від 26.02.2015 р. на суму 29 130,00 грн. та рахунку № 7 від 25.02.2015 р. на суму 29 130,00 грн. позивач передав відповідачу товар на суму 29 130,00 грн. Згідно з платіжним дорученням від 03.03.2015 р. відповідач оплатив 29 130,00 грн. відповідно до рахунка № 7 від 25.02.2015 р.

Відповідно до накладної № 52 від 09.03.2015 р. на суму 73 720,00 грн., рахунку № 8 від 03.03.2015 р. на суму 73 720,00 грн. та довіреності № 45 від 02.03.2015 р., дійсна до 31.03.2015 р., видана ОСОБА_4 ОСОБА_3 «Західтрансбуд» на отримання цінностей від КМП «Граніт», позивач повинен був здійснити поставку товару на суму 73 720,00 грн. Проте, як зазначає позивач у клопотанні, поданому на адресу суду 30.10.2015 р. (за вх. № 46868/15 від 30.10.2015 р.), відповідач виписав, але не оплатив та не отримав від позивача товар за накладною № 52 від 09.03.2015 р. частково на суму 36 311,00 грн., а саме: диз-паливо 850 л на суму 23 375,00 грн., бензин А95 380 л на суму 10 336,00 грн., масло М10Г2К 40 л на суму 1 400,00 грн., кисень 12 балонів на суму 1 200,00 грн. Тому поставка за вказаною накладною фактично здійснена на суму 37 409,00 грн. Доказів оплати відповідачем заборгованості за накладною № 52 від 09.03.2015 р. та рахунком № 8 від 03.03.2015 р. не надано.

Відповідач відповідно до рахунків наданих позивачем оплатив 110 427,00 грн. за отриманий товар, що підтверджується банківськими виписками, копії яких долучено до матеріалів справи.

Як стверджує позивач, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, не здійснив оплату за отриману продукцію. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача 88 677,00 грн. основного боргу, 17 783,99 грн. пені, 889,20 грн. 3 % річних та покласти на відповідача судові витрати просить.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Між Колективним малим підприємством Граніт та Товариством з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд виникли господарські відносини майнового характеру на підставі накладних та довіреностей на отримання товару, що свідчать про факт передачі товару від позивача до відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, між сторонами виникло майново-господарське зобов'язання, в силу якого відповідач повинен оплатити товар, а позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України.

Згідно з ст. 202 ЦК України правочином є дія особи,спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настанням відповідних наслідків.

У відповідності з положеннями ст.ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 181 Господарського кодексу України встановлює загальний порядок укладання господарських договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до положень Глави 54 Цивільного кодексу України зобов'язання між сторонами виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу товару, закон не передбачає спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено зобовязання покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" також встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпис на накладній № 286 від 30 грудня 2014 р. на суму 21 187,00 грн., накладній № 20 від 30 січня 2015 року на суму 4 140,00 грн., накладній № 38 від 25 лютого 2015 р. на суму 14 957,00 грн., накладній № 39 від 26 лютого 2015 р. на суму 29 130,00 грн. (в накладних № 38, № 39 під графою «Отримав»), в накладній № 52 від 09 березня 2015 р. на суму 73 720,00 грн. представника Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд ОСОБА_4 та фактичне отримання ним товару за накладною підтверджує факт купівлі-продажу товару.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не оплатив накладну № 38 від 25.02.2015 р. на суму 14 957,00 грн. та накладну № 52 від 09.03.2015 р. на суму 73 720,00 грн.

Як встановлено експертним висновком № 4694 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи № 914/3353/15 від 11.02.2015 р., підписи від імені ОСОБА_6, під графою «Отримав» в накладній № 38 від 25 лютого 2015 р. на суму 14 957,00 грн. та в графі «Отримав» в накладній № 52 від 09 березня 2015 р. на суму 73 720,00 грн., виконані самим ОСОБА_4.

Відповідно до накладної № 52 від 09.03.2015 р. на суму 73 720,00 грн., рахунку № 8 від 03.03.2015 р. на суму 73 720,00 грн. та довіреності № 45 від 02.03.2015 р., дійсна до 31.03.2015 р., видана ОСОБА_4 ОСОБА_3 «Західтрансбуд» на отримання цінностей від КМП «Граніт», позивач повинен був здійснити поставку товару на суму 73 720,00 грн. Проте, як зазначає позивач у клопотанні, поданому на адресу суду 30.10.2015 р. (за вх. № 46868/15 від 30.10.2015 р.), відповідач виписав, але не оплатив та не отримав від позивача товар за накладною № 52 від 09.03.2015 р. на суму 36 311,00 грн., а саме: диз-паливо 850 л на суму 23 375,00 грн., бензин А95 380 л на суму 10 336,00 грн., масло М10Г2К 40 л на суму 1 400,00 грн., кисень 12 балонів на суму 1 200,00 грн. Тому поставка за вказаною накладною фактично здійснена на суму 37 409,00 грн. Доказів оплати відповідачем заборгованості за накладною № 52 від 09.03.2015 р. та рахунком № 8 від 03.03.2015 р. суду не надано. Відтак, згідно з накладною № 52 від 09.03.2015 р. на суму 73 720,00 грн. позивач передав відповідачу, а відповідач отримав товар на суму 37 409,00 грн.

Враховуючи наведене, сума основного боргу, яка підтверджена матеріалами справи, становить 52 366,00 грн.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 13.04.2015 р. до 12.08.2015 р. на суму 889,20 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки сума основного боргу становить 52 366,00 грн., розмір 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача за період з 13.04.2015 р. до 12.08.2015 р. становить 525,09 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 17 783,99 грн. пені з 13.04.2015 р. до 12.08.2015 р.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені на суму 17 783,99 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до абзацу третього та четвертого п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання.

Оскільки у вчиненому сторонами правочині не встановлено права позивача на нарахування пені у певному розмірі за прострочення виконання грошового зобов'язання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 17 783,99 грн.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши думку представників сторін, cуд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 52 366,00 грн. заборгованості, 525,09 грн. 3% річних є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 36 311,00 грн. заборгованості, 17 783,99 грн. пені, 364,11 грн. 3 % річних необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має виходити, зокрема, з того, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір відповідно до платіжного доручення № 164 від 08.09.2015 р. на суму 1 610,25 грн.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України, покладає судовий збір на відповідача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 793,37 грн.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог при частковому задоволенні позову.

Відповідно до п. 6.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Ухвалою суду від 30.11.2015 р. у справі № 914/3353/15 призначено судову почеркознавчу експертизу, попередньо витрати на проведення судової експертизи покладено на відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд, 79044, м. Львів, вул. Мельника, 8, . Відповідно до супровідного листа Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11.02.2014 р. вартість експертизи становить 2 688,00 грн. та оплачена попередньо стороною у справі.

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України, покладає витрати, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи на позивача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1 363,62 грн. грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 1, 12, 33, 34, 49, 82, 82-1, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд (79044, м. Львів, вул. Мельника, 8; код ЄДРПОУ № 30478068) на користь позивача: Колективного малого підприємства Граніт (82000, Львівська область, м. Старий Самбір, вул. Вітовського, 31ж; код ЄДРПОУ № 20821822) 52 366,00 грн. заборгованості, 525,09 грн. 3 % річних, 793,37 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з позивача: Колективного малого підприємства Граніт (82000, Львівська область, м. Старий Самбір, вул. Вітовського, 31ж; код ЄДРПОУ № 20821822) на користь відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма Західтрансбуд (79044, м. Львів, вул. Мельника, 8; код ЄДРПОУ № 30478068) 1 363,62 грн. судових витрат за проведення судової експертизи.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

У судовому засіданні 06.06.2016 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складений та підписаний 07.06.2016 р.

Головуючий суддя Гутьєва В.В.

Судді: Артимович В.М.

ОСОБА_7