ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016р. Справа №914/656/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛюксорЦентрТорг», м. Львів

до відповідача: Дрогобицька міська рада Львівської області, м. Дрогобич Львівської обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1, м. Дрогобич Львівської обл.

про: визнання недійсним пп.2.16 п.2 рішення Дрогобицької міської ради №1666 від 22.07.2015 року,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Гнатув Є.М. - представник (довіреність б/н від 04.05.2016р.);

від відповідача: Якимчук Я.Б. - представник (довіреність №3-28/2653 від 01.04.2016р.);

від третьої особи: ОСОБА_4 - представник (довіреність б/н від 13.04.2016р.).

В судовому засіданні 01.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛюксорЦентрТорг» (м. Львів) до Дрогобицької міської рада Львівської області (м. Дрогобич Львівської обл.) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (м. Дрогобич Львівської обл.) про визнання недійсним пп.2.16 п.2 рішення Дрогобицької міської ради №1666 від 22.07.2015 року.

Ухвалою суду від 14.03.2016 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 31.03.2016 року. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обов'язковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

Ліквідатор позивача в судове засідання 31.03.2016 року прибув, позовні вимоги підтримав, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №13957/16 від 31.03.2016р.) про долучення документів до матеріалів справи та надіслання ухвал у справі на зазначену адресу.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, вимоги ухвали суду від 14.03.2016 року не виконав, на адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, котре 28.03.2016 року зареєстроване відділом обліку та документального забезпечення суду за вх. №13160/16.

Розгляд справи відкладено на 14.04.2016 року.

Ліквідатор позивача в судове засідання 14.04.2016 року прибув, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позовних вимог заперечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав відзив на позовну заяву (вх. №16359/16 від 14.04.2016р.).

Третя особа участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечила, вимоги ухвали суду від 14.03.2016 року не виконала. 13.04.2016 року представник третьої особи через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, котре зареєстровано за вх. №16352/16.

Розгляд справи відкладено на 05.05.2016 року.

Ліквідатор та представник позивача в судове засідання 05.05.2016 року прибули, позовні вимоги підтримали, через відділ обліку та документального забезпечення суду подали заперечення (вх. №19158/16 від 05.05.2016р.) на відзив на позовну заяву.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, з клопотаннями та заявами не звертався.

Представник третьої особи в судове засідання прибув, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав пояснення (вх. №19159/16 від 05.05.2016р.) по предмет спору.

05.05.2016 року представником позивача через відділ обліку та документального забезпечення суду подано клопотання (вх.№19161/16) про витребування доказів, котре суд задоволив частково в частині витребування договору оренди земельної ділянки. Щодо інших, зазначених у клопотанні документів, котрі просив витребувати відповідач, суд відхилив наведене клопотання, оскільки таке не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України.

Розгляд справи відкладено на 12.05.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 12.05.2016 року прибув, позовні вимоги підтримав. 12.05.2016 року представник позивача через відділ обліку та документального забезпечення суду подав заперечення (вх. №20301/16) на пояснення третьої особи.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, з клопотаннями та заявами не звертався, вимоги ухвали суду від 05.05.2016 р. не виконав.

Представник третьої особи в судове засідання прибув подав додаткове пояснення, котре зареєстроване відділом обліку та документального забезпечення суду за вх. №20300/16.

12.05.2016 року представником позивача через відділ обліку та документального забезпечення суду подано клопотання (вх. №20302/16) про продовження строку розгляду спору та витребування доказів.

Суд відхилив вищевказане клопотання представника позивача в частині витребування доказів, оскільки таке не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України.

Строк розгляду спору продовжено на 15 днів та розгляд справи відкладено на 01.06.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 01.06.2016 року прибув, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позову заперечив, в судовому засіданні для долучення до матеріалів справи подав лист начальника Відділу Держгеокадастру у м. Дрогобичі Львівської області №18-1322-0.0-2094/2-16 від 31.05.2016 р..

Представник третьої особи в судове засідання прибув, надав пояснення по суті спору.

01.06.2016 року представником позивача через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації подано клопотання (вх. №23011/16) про призначення колегіального розгляду справи та витребування доказів.

У вищезазначеному клопотанні представник позивача просить витребувати в Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Управління Держгеокадастру у м. Дрогобичі, відповідача технічну документацію (проектів землеустрою на відведення) земельних ділянок по АДРЕСА_1, м. Дрогобич, та витребувати у відповідача оригінал договору оренди земельної ділянки площею 5,2731 га.

Відповідно до ч.2 ст.38 ГПК України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Згідно з п.2.1. Постанови Пленуму ВГС України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», обґрунтування неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Суд звертає увагу на те, що ухвалою від 05.05.2016 року у даній справі витребувано у відповідача оригінал вищевказаного договору оренди земельної ділянки.

Щодо решти документів, котрі просить витребувати позивач, то обставини, які можуть підтвердити ці докази не доводять порушення права позивача та не є правовстановлюючим документом, а відтак не є необхідним для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд не позбавлений можливості вирішити спір по суті.

Крім того, відповідно до ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи є обмеженим.

Враховуючи наведене вище, суд відхилив клопотання представника позивача в частині витребування доказів, оскільки таке не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України.

Оцінивши доводи, що наведені на обґрунтування клопотання (вх. №23011/16), враховуючи обставини даної справи, а також те, що розгляд даної справи неодноразово відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвалах, а відповідно до ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи є обмеженим, суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача в частині призначення колегіального розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛюксорЦентрТорг» (далі по тексту - позивач) на підставі договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель і споруд б/н від 07.06.2007 року (далі по тексту - Договір), посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу 07.06.2007 року за №507 Лаганяк Т.І., належить комплекс будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Вищевказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14823916 від 07.06.2007 року.

Право власності позивача на комплекс будівель та споруд зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №16460384.

Підпунктом 1.4 пункту 1 рішення ХХУІІ сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області (далі по тексту - відповідач) №814 від 19.02.2009 року позивачу вирішено надати в користування земельну ділянку площею 52731 кв.м. на АДРЕСА_1 для обслуговування викуплених будівель та споруд, строком на 3 роки.

Як зазначає позивач, на виконання вищевказаного рішення між позивачем та відповідачем укладено договір оренди.

Після припинення дії договору оренди позивач новий договір не укладав, однак на цій земельній ділянці залишався комплекс будівель та споруд позивача.

Із земельної ділянки площею 52731 кв.м. в м. Дрогобич по АДРЕСА_1 утворено земельну ділянку площею 2940 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_1).

Підпунктом 2.16 пункту 2 рішення 64 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1666 від 22.07.2015 року вирішено надати ОСОБА_1, прож. на АДРЕСА_2 земельну ділянку площею 2940 кв.м. по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування об'єктів громадського та комерційного призначення, строком на 3 роки.

На думку позивача, вищевказаним рішенням відповідач на неконкурентних засадах передав третій особі в оренду земельну ділянку, на якій знаходиться об'єкт нерухомого майна позивача - замощення асфальтобетонне, чим порушив його право на отримання даної земельної ділянки в оренду.

Усе нерухоме майно позивача перебуває у іпотеці згідно із договорами іпотеки №3205 від 12.07.2007 року та №906 від 28.03.2008 року.

Крім того, на все майно позивача накладено арешти згідно постанов слідчого прокуратури Львівської області від 22.01.2010 року та від 31.01.2011 року у кримінальній справі №181-0221. До Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис про арешт нерухомого майна (відповідно до витягу №30204736 від 03.02.2011 року).

Позивач зазначає, що в результаті будівництва, здійснюваного третьою особою на земельній ділянці, проводиться фізичне знищення майна позивача, яке перебуває в іпотеці та під арештом.

Відтак, позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсним підпункту 2.16 пункту 2 рішення 64 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1666 від 22.07.2015 року, оскільки таким неправомірно вирішено надати земельну ділянку по АДРЕСА_1 в м. Дрогобич (кадастровий номер НОМЕР_1) третій особі, а відтак порушено право на отримання земельної ділянки в оренду та право власності позивача на нерухоме майно.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

07.06.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Макфа-Л» та позивачем укладено договір купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель і споруд, що знаходиться в м. Дрогобич по АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаного договору у позивача виникло право власності на комплекс нежитлових будівель і споруд, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_3 від 26.06.2007 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта НОМЕР_2 від 03.05.2016 року.

Підпунктом 1.4 пункту 1 рішення ХХУІІ сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області (далі по тексту - відповідач) №814 від 19.02.2009 року позивачу вирішено надати в користування земельну ділянку площею 52731 кв.м. на АДРЕСА_1 для обслуговування викуплених будівель та споруд, строком на 3 роки.

Проте, в матеріалах справи відсутні та сторонами не подані докази укладення договору про користування земельною ділянкою на виконання вищевказаного рішення відповідача.

Проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків сторін, а є лише невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки (частина четверта статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

Крім того, згідно з листом №18-1322-0.0-2094/2-16 від 31.05.2016 року Відділу Держгеокадастру у м. Дрогобичі Львівської області, за період з 2005 року по 2016 рік за позивачем земельна ділянка на праві власності та праві користування у відділі не зареєстрована.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Згідно з ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу (07.06.2007 року), якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Саме зазначення в п. 1.1 Договору площі (5,2371 га) земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1, при відчуженні комплексу нежитлових будівель і споруд, не є підставою для переходу права користування всією земельної ділянкою у відповідності до ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу (07.06.2007 року).

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази наявності у продавця визначених законом документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відтак, підстави вважати, що вся земельна ділянка, зазначена у договорі купівлі - продажу, була б передана позивачу у користування відсутні, оскільки до набувача переходить право користування лише тією частиною земельної ділянки, на якій він розміщений, та частиною ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Із земельної ділянки площею 52731 кв.м. в м. Дрогобич по АДРЕСА_1 утворено земельну ділянку площею 2940 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_1).

Підпунктом 2.16 пункту 2 рішення 64 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1666 від 22.07.2015 року вирішено надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2940 кв.м. по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування об'єктів громадського та комерційного призначення, строком на 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У пункті 2 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 №02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» (в редакції від 22.10.2007 року) зазначено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

В матеріалах справи відсутні належні докази набуття позивачем права користування земельною ділянкою площею 52731 кв.м. в м. Дрогобич по АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене, позивачем не доведено факту порушення його прав на земельну ділянку, відтак немає правових підстав для визнання підпункту 2.16 пункту 2 рішення 64 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1666 від 22.07.2015 року недійсним.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.11.2014 року у справі №21-405а14, прийняте міською радою (як суб'єктом владних повноважень) рішення про передачу у власність та оренду земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства. Розгляд цього позову (про визнання протиправним та скасування рішення про передачу міською радою земельних ділянок) не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків).

Тобто самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок дійсно не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких правовідносин (у зв'язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання), що однак не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, в кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як вбачається із змісту рішення 64 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1666 від 22.07.2015 року, воно є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування. Це рішення вичерпало свою дію фактом їхнього виконання, а саме шляхом укладення між відповідачем та третьою особою Договору оренди землі б/н від 05.08.2015 року, яким Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання, яка знаходиться у м. Дрогобич на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Відтак, визнання недійсним пп. 2.16 п.2 рішення 64 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області №1666 від 22.07.2015 року без комплексного поєднання із вимогами про визнання недійсним Договору оренди землі б/н від 05.08.2015 року, не виконуватиме функції захисту прав позивача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на позивача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 06.06.2016 року.

Суддя Король М.Р.