ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р.Справа № 922/1221/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Харківські теплові мережі, 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ;

до товариства з обмеженою відповідальністю агенція Асвіс, 61174, АДРЕСА_1, ;

про стягнення 18 837,29 грн.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 38-1867 від 28.05.2010 р.);

відповідача не зявився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Комунальне підприємство Харківські теплові мережі звернулось до господарського суду Харківської області з позовом товариства з обмеженою відповідальністю агенція Асвіс про стягнення заборгованості за неналежне виконання договірних зобовязань у розмірі 9 869,39 грн., інфляційні витрати у сумі 8 110,49 грн., 3% річних у розмірі 857,41 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати отриманої теплової енергії за договором №1039 від 01.03.2002 р. про постачання теплової енергії.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.04.2016 р. за вищевказаним позовом було порушено провадження у справі № 922/1221/16, розгляд якої було призначено у судовому засіданні на 11.05.2016 р. о 10:45 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області розгляду справи №922/1221/16 відкладено на 23.05.2016 р. о 11:20 з метою витребування додаткових доказів по справі.

19 травня 2016 року позивач супровідним листом (вх. №16495) надав до суду документи на виконання вимог ухвали суду про відкладення розгляду справи від 11.05.2016 р. для їх долучення до матеріалів справи, які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Відповідач явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов на виконання вимог ухвали суду не надав, причини неявки суду не відомі. Разом з цим, на адресу суду повернулась ухвала суду від 11.05.2016 р. про відкладення розгляду даної справи, яка була направлена на адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 61174, АДРЕСА_1, з довідкою поштового відділення: "повернуто за закінченням терміну зберігання".

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не зявилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь - якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлення суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи та судом вжито всіх заходів для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов повністю.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) згідно пункту 1.1 Статуту засновано відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про підприємства в Україні", Закону України "Про підприємництво",Закону України "Про власність" та інших законодавчих актів України. Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова відповідно до рішення № 191/03 від 24 вересня 2003 року XVI сесії Харківської міської ради XXIV скликання "Про комунальну власність м. Харкова".

Метою діяльності підприємства є задоволення потреб населення міста Харкова, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності у якісній тепловій енергії при найменших витратах, одержання прибутку для розвитку підприємства, забезпечення інтересів його працівників та задоволення їх економічних і соціальних потреб.

Товариство з обмеженою відповідальністю агенція "Асвіс" (відповідач) займає нежитлові приміщення будинку за адресою - місто Харків, проспект Правди, 7, ЛІТ Б-7.

01 березня 2002 року між позивачем, як енергопостачальною організацією, та відповідачем, як споживачем, укладено Договір №1039 про постачання теплової енергії (далі за текстом - Договір), відповідно до п. 1.1 якого енергопостачальна організація взяла на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію в період опалювального сезону;

- гаряче водопостачання протягом року;

- технологічні потреби відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря по мірі необхідності.

У відповідності до пункту 3.2.2. Договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатах якого підписується акт на відпуск-отримання теплової енергії (пункт 6.2. Договору).

Згідно з пунктом 6.3. Договору, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку:

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця;

- у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показникам приладів обліку (пункт 6.4 Договору).

Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату (пункт 6.5 Договору).

Відповідно до п. 10.1 цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2002 р.

Згідно п. 10. 4 Договору, останній вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Таким чином усі істотні умови Договору про постачання теплової енергії №1039 від 01 березня 2002 року були погоджені, в тому числі й теплове навантаження та обсяги постачання теплової енергії.

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" на підставі Розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2012-2013 років та Договору про постачання теплової енергії № 1039 від 01 березня 2002 року здійснювало постачання теплової енергії до нежитлових приміщень будинку за адресою: м. Харків, проспект Правди, буд. 7. Система теплопостачання відповідача є невід'ємною частиною системи теплопостачання зазначеного будинку за адресою: м. Харків, проспект Правди, буд. 7. На підставі зазначеного відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію (арк. спр. 13-20) Відповідач сплачував рахунки, але не в повному обсязі.

Матеріали справи свідчать про те, що Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" свої зобов'язання виконало в повному обсязі, на підставі Договору про постачання теплової енергії № 1039 від 01 березня 2002 в період з жовтня 2012 року по березень 2013 року здійснило відпуск теплової енергії у приміщення відповідача та направило на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії за вищевказаний період (арк. спр. 13-20).

Станом на 13 квітня 2016 року заборгованість за неналежне виконання договірних зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю агенція Асвіс перед позивачем складає 9 869,39 грн., яка утворилася за період з жовтня 2012 року по березень 2013 року. Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актом на включення теплової енергії до нежитлових приміщень житлового будинку за адресою: м. Харків, проспект Правди, буд. 7, невідємною частиною системи теплопостачання якого є система теплопостачання відповідача.

Вищезазначені акти на включення та відключення опалення підписані та скріплені печатками представників Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" та повноважним представником балансоутримувача житлового будинку за адресою: м. Харків, проспект Правди, буд. 7.

Надаючи правову оцінку правовим вимогам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України Про теплопостачання у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за договором постачання теплової енергії № 1039 від 01 березня 2002 року в частині своєчасної та повної оплати передбаченої Договором теплової енергії за період з жовтня 2012 по березень 2013 року у розмірі 9 869,39 грн., чим порушив вимоги ст. 525, 526, 530, 629, 759 ЦК України та порушив права позивача. Відповідачем станом на день розгляду справи не надано доказів доказів, які б спростовували такі висновки суду.

Враховуючи викладене, суд визнає позовну вимогу позивача в частині стягнення заборгованості у розмірі 9 869,39 грн. нормативно та документально обґрунтованою, не спростованою відповідачем, та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, Позивач, посилаючись на порушення Відповідачем зобовязань за Договором про постачання теплової енергії №1039 від 01 березня 2002 року, просить стягнути з нього інфляційних витрати у розмірі 8 110,49 грн. та 857,41 грн. - 3% річних.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, здійснивши перерахунок суми 3% річних, суд зазначає, що останній здійснено позивачем вірно, з дотриманням умов Договору та норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 857,41 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 3769,20 грн. за період заявлений у позовних вимогах, суд враховує, що відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, перевіривши наданим позивачем розрахунок інфляційних витрат, суд зазначає, що останній здійснено позивачем вірно, з дотримання норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у сумі 8 110,49 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю агенція Асвіс (61174, АДРЕСА_1, ) на користь комунального підприємства Харківські теплові мережі (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) заборгованість за неналежне виконання договірних зобовязань у розмірі 9 869,39 грн., інфляційні витрати у розмірі 8 110,49 грн., 3 % річних у розмірі 857,41 грн. та витрати зі сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 27.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_2