донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

30.05.2016 р. справа №908/283/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників:
від позивача:не з'явився;
від відповідача :не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат", м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від22.03.2016 р.
у справі№ 908/283/16 (суддя: Сушко Л.М.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат", м. Маріуполь, Донецька область
доПриватного підприємства-фірми "Дарьял", м. Запоріжжя
простягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Маріупольський графітовий комбінат" (далі ПАТ "Маріупольський графітовий комбінат", позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Приватного підприємства-фірми "Дарьял" (ППФ "Дарьял", відповідач) 3 % річних за період з 15.05.2015 р. по 22.12.2015 р. в сумі 1 474 грн. 40 коп. та інфляційних нарахувань за період з 15.11.2013 р. по 22.12.2015 р. в сумі 64 804 грн. 76 коп. у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобовязання щодо оплати отриманого товару на підставі договору № 01-151208 від 15.12.2008 р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.03.2016 р. у справі № 908/283/16 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 1 474 грн. 40 коп., інфляційні нарахування в сумі 37 643 грн. 55 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 813 грн. 30 коп. та витрати, повязані з послугами адвоката в сумі 900 грн. 00 коп.

У частині задоволення позову рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Запорізької області від 22.03.2016 р., ПАТ "Маріупольський графітовий комбінат" подало апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення інфляційних нарахувань та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що, на його думку, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України, при невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

Скаржник стверджує, що місцевим господарським судом допущено помилку при здійсненні власного розрахунку інфляційних нарахувань, заявлених до стягнення позивачем, яка призвела до прийняття незаконного рішення в частині відмови у задоволенні позову та розподілу витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката і судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, представники сторін в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено місцевим господарським судом, 15.12.2008 р. між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, був укладений договір № 01-151208 (далі - договір), за умовами якого продавець зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, кількість, асортимент, ТУ на яку вказані в додатках до договору, що складають його невідємну частину.

Згідно з розділом 1 договору продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, кількість, асортимент, ТУ на яку зазначені в додатках до даного договору та є його невід'ємною частиною.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що ціни на поставлену продукцію зазначені в додатках до даного договору. Загальна суму договору складає суму додатків до договору.

За умовами п. 2.5. договору розрахунок здійснюється в національній валюті України банківським переводом на умовах 100 % передплати.

Відповідно до п. 3.1. договору якість продукції повинна відповідати ТУ, зазначеним в додатках і сертифікатах якості виробника.

Пунктом 3.3. договору сторони погодили, що приймання продукції по кількості та якості здійснюється у відповідності до інструкції П-6 від 15.06.1965р. та П-7 від 25.04.1966р. зі змінами та доповненнями.

Згідно з п. 8.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у відповідності до діючого законодавства України.

Умовами п. 8.2 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної поставки чи недопоставки продукції, продавець сплачує за кожен день прострочки пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно поставленої чи недопоставки продукції.

Згідно з п. 8.3. договору у випадку поставки неякісної продукції, продавець здійснює заміну неякісної продукції на відповідну сертифікату якості, впродовж 15 календарних днів, з моменту отримання претензії. У випадку неможливості заміни продукції на відповідну сертифікату якості, продавець повертає покупцю отримані грошові кошти в повному обсязі.

Пунктом 10 договору передбачений строк дії договору: 15.12.2008 р.-31.12.2009 р.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.06.2015 р. у справі № 908/1176/14 позовні вимоги за первісним позовом ПАТ "Маріупольський графітовий комбінат" до ППФ "Дарьял" про стягнення 85 643 грн. 35 коп. та позовні вимоги за зустрічним позовом ППФ "Дарьял" до ПАТ "Маріупольський графітовий комбінат" про стягнення 73 436 грн. 07 коп. задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з ППФ "Дарьял" на користь ПАТ "Маріупольський графітовий комбінат" борг в сумі 80 803 грн. 94 коп., пеню за період з 15.11.2013 р. по 14.05.2015 р. в сумі 5 550 грн. 30 коп., 3 % річних за період з 15.11.2013 р. по 14.05.2015 р. в сумі 3 616 грн. 31 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1 827 грн. 00 коп.; стягнуто з ПАТ "Маріупольський графітовий комбінат" на користь ППФ "Дарьял" збитки в сумі 152 942 грн. 92 коп., 12 877 грн. 98 коп. згідно з п. 8.3. договору та витрати зі сплати судового збору в сумі 3 316 грн. 40 коп.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.09.2015 р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 25.02.2016 р., рішення господарського суду Запорізької області від 22.06.2015 р. у справі № 908/1176/14 скасовано частково в частині задоволення зустрічних позовних вимог, в іншій частині зазначене рішення залишено без змін, стягнуто з ППФ "Дарьял" на користь ПАТ "Маріупольський графітовий комбінат" судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 658 грн. 21 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2 392 грн. 58 коп.

Таким чином, рішенням господарського суду Запорізької області від 22.06.2015 р. у справі № 908/1176/14 підтверджено наявність заборгованості з боку відповідача перед позивачем у розмірі 80 803 грн. 94 коп., що утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором щодо оплати поставленого позивачем товару.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

15.10.2015 р. господарським судом Запорізької області на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 22.06.2015 р. та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 22.09.2015 р. у справі № 908/1176/14 видано відповідні накази про примусове стягнення.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 16.11.2015 р. відкрито виконавче провадження з виконання наказів господарського суду Запорізької області від 15.10.2015 р. у справі № 908/1176/14.

Як вбачається з банківської виписки від 24.12.2015 р., платіжним документом № 26546 від 23.12.2015 р. ППФ "Дарьял" сплатило заборгованість 80 803 грн. 94 коп., 5 550 грн. 30 коп. пені, 3 616 грн. 31 коп. 3% річних та 1 827 грн. 00 коп. судового збору згідно наказу господарського суду Запорізької області від 15.10.2015 р. у справі № 908/1176/14.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 04.01.2016 р. виконавче провадження з виконання наказів господарського суду Запорізької області від 15.10.2015 р. у справі № 908/1176/14 закрито.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Враховуючи факт прострочення відповідачем оплати отриманого товару, позивач звернувся до господарського суду Запорізької області про стягнення на його користь з відповідача 3 % річних за період з 15.05.2015 р. по 22.12.2015 р. в сумі 1 474 грн. 40 коп. та інфляційні нарахування за період з 15.11.2013 р. по 22.12.2015 р. в сумі 64 804 грн. 76 коп.

Позивачем обґрунтовано заявлені до стягнення 3 % річних в сумі 1 474 грн. 40 коп. та інфляційні нарахування в сумі 64 804 грн. 76 коп., а тому, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а також витрати пов'язані з оплатою послуг адвоката підлягають пропорційному розподілу між сторонами згідно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" на рішення господарського суду Запорізької області від 22.03.2016 року у справі № 908/283/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.03.2016 року у справі № 908/283/16 скасувати частково.

Прийняти нове рішення у справі № 908/283/16, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" до Приватного підприємства-фірми "Дарьял" про стягнення 3 % річних в сумі 1 474 грн. 40 коп. та інфляційних нарахувань в сумі 64 804 грн. 76 коп. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства-фірми "Дарьял" (69002, вул. Грязнова, б. 53, м. Запоріжжя, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" (87500, вул. Станіславського, б. 9, м. Маріуполь, Донецька область, ) 3 % річних в сумі 1 474 грн. 40 коп., інфляційні нарахування в сумі 64 804 грн. 76 коп., витрати на оплату послуг адвоката в сумі 1 500 грн. 00 коп., судовий збір в сумі 1 378 грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного підприємства-фірми "Дарьял" (69002, вул. Грязнова, б. 53, м. Запоріжжя, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" (87500, вул. Станіславського, б. 9, м. Маріуполь, Донецька область, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 515 грн. 80 коп.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.