ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.06.16р. Справа № 904/2642/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроінмаш", м. Дніпропетровськ

про тлумачення умов договору поставки від 31.12.2014р. №14-16/613-КП

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, дов. від 18.12.2015р. № ББУ/ПУ245/Д/15;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, дов. від 29.03.2016р. №01/2016-29/03.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить розтлумачити пункт 4.7 Договору від 31.12.2014р. №14-16/613-КП, визначивши, що "Датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції".

Відповідач у відзиві (вх.№29018/16 від 12.05.2016р.) на позовну заяву Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" від 05.04.2016р. №11/825 просить відмовити в позові та розглянути справу без представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроінмаш", посилаючись на те, що: - тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони, будь-якого спору між сторонами стосовно тлумачення змісту правочину немає; - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроінмаш" не заперечує, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах; - вказані позивачем у позовній заяві обставини свідчать про оцінку доказів, постачання чи непостачання продукції, стосуються не тлумачення умов договору, а здійснення господарських операцій.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів представниками сторін заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2014р. між позивачем - Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", як покупцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроінмаш", як постачальником, було укладено Договір поставки №14-16/613-КП (надалі Договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого в порядку та на умовах, передбачених даним договором, постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (в подальшому продукцію), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору; покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію, що постачається у його власність, відповідно до умов даного договору.

У пункті 8.1 Договору сторони визначили, що даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін; сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх обовязків строк дії договору встановлюється до 31.12.2015 року включно; у випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами своїх обовязків за даним договором строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Згідно з пунктом 4.1 Договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору; під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та одним товаросупровідним документом.

Ціни на продукцію, що постачається постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору (пункт 5.2 Договору).

Відповідно до пункту 4.11 Договору право власності на продукцію, ризики втрати та пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції.

Як вбачається за матеріалів справи на виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято продукцію на суму 639 607 грн. 00 коп., що підтверджується видатковими накладними: - від 27.03.2015р. №4 на суму 120 802 грн. 80 коп.; - від 20.04.2015р. №6 на суму 450 764 грн. 20 коп.; - від 17.09.2015р. №68 на суму 68 040 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 4.7 Договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником; у разі поставки автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на видатковій накладній; у разі поставки залізничним транспортом датою поставки вважається дата, вказана у залізничній накладній, що свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (узгоджене місце призначення поставки).

Позивач вважає, що пункт 4.7 Договору слід розуміти так, що датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції; відповідач проти цього заперечує, що і є причиною спору.

Враховуючи викладене суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів; це право кореспондується з повноваженнями суду щодо захисту цих прав та охоронюваних інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови (статті 637 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами); на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину; при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів; якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін; якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту угоди має бути наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати, натомість тільки розяснювати вже існуючі умови угоди.

Ані зі змісту позовної заяви, ані з доводів позивача не встановлено обставин щодо наявності у пункті 4.7 Договору незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України.

Такі позовні вимоги за своєю суттю суперечать правилам тлумачення змісту правочину, встановленим статтею 213 Цивільного кодексу України.

Окрім того, тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину; отже зміст спірного пункту 4.7 Договору має бути оцінений при розгляді конкретного спору сторін, який випливає з виконання договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14 жовтня 2010 р. у справі № 7/31.

Господарський суд також звертає увагу на те, що пунктом 8.1 Договору строк дії договору встановлено до 31.12.2015 року включно. Отже, станом на момент розгляду справи строк дії Договору в частині зобовязання з поставки та прийняття товару закінчився.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, позивачем не доведено обставин, на які він посилається як підставу своїх вимог.

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„07 червня 2016р.