ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016р. Справа№ 914/605/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів,

До відповідача : Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія»,с.Сілець

Про стягнення 59 504,55 грн.

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача : ОСОБА_2 представник

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго» до Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» про стягнення 48372,53 грн. пені, 3257,33 грн. три відсотки річних та 7874,69 грн. інфляційних нарахувань.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

Представник позивача у судових засіданнях позов підтримав , просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та наданих додаткових поясненнях.. В обґрунтування своїх заперечень Публічне акціонерне товариство «Шахта «Надія» посилається на ту обставину, що позивачем неправильно проведено нарахування пені інфляційних і трьох відсотків річних з огляду на ті обставини, що в рахунку на оплату за активну енергію за травень 2015 року встановлено строк до сплати до 25 травня 2015 року, а позивач здійснив нарахування пені за період з 25.05.2015 року без врахування останнього дня для сплати. Крім того, відповідач посилається на відсутність вини у простроченні платежу, складній економічній ситуації, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 30.05.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

14.09.2006 року між Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго» (надалі Постачальник) та Державним відкритим акціонерним товариством «Шахта Надія» (перейменоване у ПАТ «Шахта «Надія») (надалі Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 90028, у відповідності до умов якого постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю зазначеною в Додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» до Договору, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

В пункті 2.1. вказаного договору зазначено, що під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ).

Пунктом 2.3.3 Договору передбачено, що Споживач зобовязаний оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Однак, як стверджує позивач, споживач порушив умови договору в частині оплати, а саме несвоєчасно оплатив по рахунках за активну електроенергію та за реактивну електроенергію.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані три відсотки річних в розмірі 3 257,33 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 7 874,69 грн., а також відповідно до п. 4.2.1 договору нарахована пеня в розмірі 48 372,53 грн. , які просить стягнути з відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору № 90028 від 14.09.2006 року позивач постачав ПАТ «Шахта Надія» електроенергію в обсязі передбаченому Договором в передбачених договором обсягах, за які відповідач зобовязувався здійснити оплату у визначені Договором строки.

Відповідно до Пунктом 2.3.3 Договору передбачено, що Споживач зобовязаний оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 2 Додатку 2 до Договору № 90028 передбачено, що розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний розрахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Шахта Надія» в період з травня по грудень 2015 року порушило умови договору в частині оплати вартості спожитої активної та реактивної електричної енергії , а саме несвоєчасно оплатило виставлені рахунки.

Згідно п. 4.2.1 Договору, споживач зобовязується за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до вище зазначеного позивачем нарахована відповідачу пеня за несвоєчасну оплату по рахунках за активну електроенергію за період з 25.05.2015 року по 23.09.2015 року в розмірі, що не перевищує Подвійної облікової ставки НБУ в сумі 46 776,38 грн. та за реактивну електроенергію за період з 25.05.2015 року по 23.09.2015 року в сумі 1 596,15 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку правомірності її нарахування, відтак пеня в загальній сумі 48 372,53 грн. підлягає до стягнення.

Що стосується доводів відповідача стосовно порушення позивачем строків нарахування пені по рахунку за активну енергію № 300505/49819-1 за травень 2015 року в якому визначено дату сплати до 25.05.2015 року, то вони не обґрунтовані і спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, відповідно до п.6 Додатку №2 до Договору №90028, тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний рахунок відповідач отримав 15.05.2015 року, що підтверджується підписом представника (а.с.16), а відтак зобовязаний був оплатити його до 22.05.2015 року включно. Право позивача на нарахування пені, інфляційних і трьох відсотків річних на суму заборгованості по даному рахунку починається з 23.05.2015 року, проте згідно долучених до позовної заяви розрахунків ( а.с.12-14), позивач здійснив нарахування з 25.05.2015 року, що не суперечить умовам договору та нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пленумом Вищого господарського суду України у п. 4.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Окрім цього, а в п. 5.1 вказаної Постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Окрім цього, у п. 3.2 цієї Постанови зазначається, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як вбачається із проведеного позивачем розрахунку інфляційних нарахувань ( а.с.14), визначений в позовній заяві період становить від 1 до 6 днів, оскільки оплати здійснювались частинами із незначним порушенням строків оплати, що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи платіжними дорученнями.

Відповідно до п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10 липня 2014 року № 6) «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», - день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Таким чином, фактично, мало місце прострочення сплати суми основного боргу від одного до шести днів.

Відповідно до п.п.3.2 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10 липня 2014 року № 6), у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» «при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця ».

Згідно проведеного судом перерахунку, відповідно до рекомендацій , викладених у листі Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97 р. та інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», за спірний період розмір інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченої заборгованості складає 0,00 грн. ( розрахунок додається).

Перевіривши розрахунок 3 % річних нарахованих за прострочення оплати за активну електроенергію та за реактивну електроенергію, суд дійшов висновку правомірності їх нарахування, відтак 3 % річних на загальну суму 3 257,33 грн. підлягає до стягнення.

Що стосується заяви позивача про звільнення від відповідальності і зменшення розміру пені, то слід зазначити наступне:

Відповідно до п.п.3.17.4.Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами пленуму Вищого господарського суду України), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, порушення зобовязання щодо своєчасності оплати вартості спожитої електричної енергії мало місце неодноразово, можна сказати систематично . Зазначений випадок не носить винятковий характер, а отже в задоволенні заяви про зменшення розміру пені слід відмовити.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач факту порушення зобовязання щодо строків оплати боргу не заперечив, а відтак суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення частково.

Судовий збір підлягає до стягнення з відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49, 82-85ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» (80086, Львівська область, Сокальський р-н, с. Сілець, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ) 48 372,53 грн. пені, 3 257,33 грн. 3% річних, 1195,54 грн. судового збору.

3.В стягненні 7 874,69 грн. інфляційних нарахувань відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 03.06.2016 року.

Суддя Березяк Н.Є.