ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.06.2016 Справа №905/1670/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 35 105,84 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: не зявився, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/2-607 від 13.04.2016р. до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 35105,84 грн., у тому числі 6337,46 грн. пені, 3% річних у розмірі 679,01 грн., інфляційних втрат у розмірі 28089,37 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1670/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 11.05.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1670/16.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу природного газу №847/14-ТЕ/3667-6 від 27.12.2013р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат за зобовязаннями жовтня-грудня 2014р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог; у копіях: договір №847/14-ТЕ/3667-6 від 27.12.2013р. разом із додатковими угодами №1 від 31.01.2014р. та №2 від 30.04.2014р. до нього; акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р. та від 31.12.2014р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на стст.526, 611, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

27.05.2016р. відповідачем надано клопотання №б/н від 24.05.2016р. про відкладення судового засідання по справі №905/1670/16 на іншу дату для надання витребуваних судом пояснень та доказів, до якого додано витяги з сайту «Судова влада України» «Справа призначена до розгляду», копія довіреності на представника.

30.05.2016р. від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву №09/1439 від 25.05.2016р., відповідно до яких позовні вимоги не визнає, по-перше, з огляду на те, що за зобовязаннями січня-квітня 2014р. розрахунок здійснено без порушення строків оплати, по-друге, позивачем, при здійсненні розрахунку пені, 3% річних та інфляційних витрат за зобовязаннями жовтня-грудня 2014р. недотримано приписи постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р., в частині визначення періоду прострочення та бази для їх нарахування.

До заперечень додано у копіях: платіжні доручення №5416 від 10.02.2014р., №5683 від 11.02.2014р., №5684 від 11.02.2014р., №6292 від 13.02.2014р., №6772 від 18.02.2014р., №7473 від 25.02.2014р., №9712 від 12.03.2014р., №9713 від 12.03.2014р., №11117 від 19.03.2014р., №16590 від 11.04.2014р., №16591 від 11.04.2014р., №18390 від 22.04.2014р., №21006 від 08.05.2014р., №66514 від 15.12.2014р., №66910 від 17.12.2014р., №1691 від 21.01.2015р., статут Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (нова редакція), витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №21914197 від 05.05.2016р. щодо відповідача, довіреність на представника.

Документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 02.06.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 02.06.2016р. не зявився.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

З огляду на таке, висловлення відповідачем правової позиції щодо спірного питання у представлених суду запереченнях, клопотання останнього №б/н від 24.05.2016р. про відкладення розгляду справи №905/1670/16 на іншу дату залишено судом без задоволення.

Дослідив матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

27.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» - нині Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» згідно правоустановчих документів (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №847/14-ТЕ/3667-6, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо комерційної діяльності).

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцеві в з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 2243,533 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 453,451; лютий 351,298; березень 383,566; квітень 91,863; травень 0; червень - 0; липень 0; серпень 0; вересень 0; жовтень 157,850; листопад 313,082; грудень 492,423.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У розумінні п.3.4 договору, акт приймання-передачі газу містить дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.2 договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу 1118,974 грн., крім того ПДВ 17% - 190,226 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 6.3 договору сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (р.11 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Додатковою угодою №1 від 31.01.2014р. до договору з 01.01.2014р. ціна за 1000куб.м. природного газу змінена та встановлена у розмірі 1091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Додатковою угодою №2 від 30.04.2014р. до договору викладено п.1.2 у такій редакції: «Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.».

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р. та від 31.12.2014р. за період січень квітень, жовтень грудень 2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2014 року 535,960 тис.м.куб. на суму 701678,83 грн.;

у лютому 2014 року 431,300 тис.м.куб. на суму 564657,96 грн.;

у березні 2014 року 304,493 тис.м.куб. на суму 398642,23 грн.;

у квітні 2014 року 143,147 тис.м.куб. на суму 187408,06 грн.;

у жовтні 2014 року 92,811 тис.м.куб. на суму 121508,16 грн.;

у листопаді 2014 року 268,533 тис.м.куб. на суму 351563,40 грн.;

у грудні 2014 року 375,354 тис.м.куб. на суму 491413,45 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень квітень, жовтень грудень 2014р. у загальному обсязі 2151,598 тис.куб.м. на суму 2816872,09 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення нарахованих пені, інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості поставленого позивачем газу протягом жовтня-грудня 2014р.

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий обсяг газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за жовтень 2014 року 14.11.2014р.;

за листопад 2014 року 14.12.2014р.;

за грудень 2014 року 14.01.2015р.

За твердженнями позивача, що не заперечуються відповідачем, останній розрахувався за спірними зобовязаннями у повному обсязі, але, в супереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, з порушенням строків встановлених договором.

Доказів, що спростовують дане суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення спірного основного зобовязання становить 28089,37 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням жовтня 2014р. на суму 121508,16 грн. за період листопад 2014р.; за зобовязанням листопада 2014р. на суму 351563,40 грн. за період грудень 2014р.; за зобовязанням грудня 2014р. на суму 491413,45 грн. за період січень 2015р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Відтак, по-перше, оскільки платіж за зобовязаннями жовтня 2014 року повинен бути здійснений не пізніше 14.11.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з грудня 2014р.; по-друге, відповідач розрахувався за цим зобовязанням в сумі 121508,16 грн., тобто у повному обсязі, 15.12.2014р., отже залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому мав бути здійсненим платіж дорівнює 0 грн.

За зобовязаннями листопада 2014 року платіж повинен бути здійснений не пізніше 14.12.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з січня 2015р.; відповідач розрахувався за цим зобовязанням в сумі 351563,40 грн., тобто у повному обсязі, 17.12.2014р., отже залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому мав бути здійсненим платіж дорівнює 0 грн.

За зобовязаннями грудня 2014 року платіж повинен бути здійснений не пізніше 14.01.2015р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з лютого 2015р.; відповідач розрахувався за цим зобовязанням в сумі 491413,45 грн., тобто у повному обсязі, 21.01.2015р., отже залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому мав бути здійсненим платіж дорівнює 0 грн.

Таким чином, інфляційні процеси за визначеними зобовязаннями у приведений позивачем період не відбулись, а відтак застосований останнім розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), є невірним та не може бути прийнятий судом.

Беручи до уваги викладене, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у сумі 28089,37 грн. слід відмовити.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення 3% річних 679,01 грн. (першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку: нарахування здійснено за зобовязанням жовтня 2014р. з 15.11.2014р. по 15.12.2014р. на суму 121508,16 грн.; за зобовязанням листопада 2014р. з 15.12.2014р. по 17.12.2014р. на суму 351563,40 грн.; за зобовязанням грудня 2014р. з 15.01.2015р. по 21.01.2015р. на суму 491413,45 грн.).

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 6337,46 грн. (першим днем прострочення визначено 15-е число місяця, наступного за місяцем поставки та у межах періоду згідно розрахунку: нарахування здійснено за зобовязанням жовтня 2014р. з 15.11.2014р. по 15.12.2014р. на суму 121508,16 грн.; за зобовязанням листопада 2014р. з 15.12.2014р. по 17.12.2014р. на суму 351563,40 грн.; за зобовязанням грудня 2014р. з 15.01.2015р. по 21.01.2015р. на суму 491413,45 грн.).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних та пені, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за зобовязаннями жовтня грудня 2014р., за виключенням дня фактичної сплати суми боргу, суд дійшов висновку про дійсний їх розмір: 3% річних становлять суму 599,74 грн., пеня 5597,58 грн.

Зважаючи на дане, суд погоджується із контррозрахунком відповідача, що приведений у представлених ним запереченнях №09/1439 від 25.05.2016р.

Відтак, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» нарахованих сум пені та 3% річних підлягають задоволенню частково, у розмірі встановленому судом. В іншій частині цих вимог слід відмовити за безпідставністю.

Судові витрати згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 35105,84 грн., у тому числі 6337,46 грн. пені, 3% річних у розмірі 679,01 грн., інфляційних втрат у розмірі 28089,37 грн., задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, м.Маріуполь, Іллічівський район, вул.Левченка, 1, , банківські реквізити не вказано) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 6197,32грн., у тому числі 5597,58 грн. пені та 599,74грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 243,26 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4 У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 02.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2016р.

Суддя О.В. Кротінова