РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2016Справа №910/6964/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до відповідача Аграрного фонду

про стягнення 2 396 121,52 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Каленська М.А. - представник за довіреністю;

від відповідача: Делявська Г.М. - представник за довіреністю;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Аграрного фонду про стягнення з останнього основного боргу в сумі 2 264 993, 67 грн., 3% річних у сумі 54 546, 01 грн. та інфляційних втрат у сумі 76 581, 84 грн. відповідно до біржового контракту аграрної біржі від 06.12.2013 № 1287 АБ/1211.

Позивач наполягає на заявлених позовних вимогах, просить позов задовольнити.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому визнав, що наявна різниця між сплаченим авансом позивачем та поставленим ним товаром (зерном) в сумі 2 264 993,67 грн. Однак стверджує, що стягнення з нього суми попередньої оплати не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 06.12.2013 між Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд, далі Продавець, та Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд", далі Покупець, було укладено біржовий контракт аграрної біржі № 1287 АБ/1211, далі Контракт, відповідно до предмету якого (п. 1.1) Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю товар, а Покупець зобов'язується прийняти такий товар і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим Контрактом.

Згідно з п. 2.3 Контракту загальна ціна товару, що продається встановлюється сторонами, згідно Специфікації від 06.12.2013 року № 1 до Контракту і складає 104 828 927, 69 грн.

Пунктами 3.1, 3.2 Контракту визначено, що Покупець повинен протягом 5 календарних днів, після укладання та реєстрації біржового контракту на Аграрній біржі, сплатити за товар до моменту його передання Продавцю. Покупець сплачує товар шляхом перерахування грошової суми на банківський рахунок Продавця.

Відповідно до п. 4.2 Контракту Продавець протягом 3-х робочих днів з моменту отримання на свій рахунок грошової суми, визначеної п. 2.3 Контракту зобов'язаний здійснити передачу товару Покупцю та надати Покупцю дозвіл та довіреність на переоформлення товару.

Продавець зобов'язаний передати товар в кількості, вказаній в п. 1.3 Контракту, а Покупець прийняти товар згідно умов цього контракту (п. 5.1 Контракту).

27.12.2013 позивач на виконання умов Контракту перерахував на рахунок Аграрного фонду попередню оплату за зерно у сумі 104 828 927, 69 грн. Відповідач за період з січня 2014 року по липень 2015 року поставив позивачу товар на загальну суму 102 563 934, 02 грн., що підтверджується наявними у справі актами прийому-передачі зерна.

Позивач стверджує, що Аграрний фонд виконав Контракт частково та не здійснив поставку товару на суму 2 264 993,67 грн. Враховуючи, що строк виконання зобов'язання за Контрактом настав, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 2 264 993, 67 грн., яку позивач і намагається стягнути.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього 3% річних у сумі 54 546,01 грн. та інфляційні втрати в сумі 76 581, 84 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що доводи позивача підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Так, згідно з пунктом 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Одночасно, частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 ЦК України).

Частиною 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 09.06.2015 № 02/1226 щодо повернення коштів у сумі 2 877 633, 67 грн., відповідач частково поставив товар на суму 612 640, 00 грн., однак суму коштів у розмірі 2 264 993, 67 грн. не повернув. 18.01.2016 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою № 02-01/90 щодо повернення заборгованості в сумі 2 264 993, 67 грн. та нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання, дана вимога залишена відповідачем без задоволення.

На вимогу ухвали суду позивач надав акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого станом на 05.05.2016 заборгованість відповідача перед позивачем за Контрактом за період з 06.12.2013 по 05.05.2016 становить 2 264 993, 67 грн., акт підписаний двома сторонами, підписи скріплені печатками останніх.

Зобов'язання не припинилося виконанням належним чином з боку відповідача, і позивачем надані докази на підтвердження викладених у позові обставин. Позивач належним чином виконав покладені на нього Контрактом зобов'язання, перерахував попередню оплату за товар. Відповідач умови Контракту виконав частково, не здійснив поставку на суму 2 264 993, 67 грн., доказів повного виконання своїх зобов'язань суду не надав. За такими обставинами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 264 993, 67 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам цієї статті.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, вони за висновками суду є помилковими, оскільки стягнення з продавця суми попередньої оплати, перерахованої за договором купівлі-продажу товарів, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 693 ЦК України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

За таких обставин позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Аграрного фонду про стягнення 3% річних у сумі 54 546,01 грн. та інфляційних втрат у сумі 76 581, 84 грн. є такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 27.05.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 530, 625, 655, 625, 629, 655, 693 ЦК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, ч.3 ст. 43, 44, 82, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Аграрного фонду задовольнити частково.

2. Стягнути з Аграрного фонду, 01001, м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", 01001, м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1, , основний борг у сумі 2 264 993, 67 грн. та судовий збір у розмірі 33 974, 93 грн., видавши наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 01.06.2016

Суддя Ю.О.Підченко