донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.06.2016 справа № 908/597/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за дов. № 14-93 від 18.04.2014,
від відповідача:ОСОБА_5 за дов. № 24 від 12.01.2016,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
на рішення Господарського суду Запорізької області
від12.04.2016
по справі№908/597/16 (ОСОБА_6М.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ,
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі", м. Мелітополь Запорізької області,
простягнення 22 148 671, 89 грн.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», Постачальник), м. Київ, звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольські теплові мережі» (далі ТОВ «Мелітопольські теплові мережі», Покупець), м. Мелітополь Запорізької області, про стягнення основного боргу в розмірі 10 886 319, 76 грн., пені в сумі 3 877 079, 67 грн., 3 % річних у розмірі 505 915,74 грн. та інфляційних втрат у сумі 6 879 356, 72 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.04.2016 у справі № 908/597/16 позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» на користь позивача основний борг у розмірі 232 031, 04 грн., пеню в сумі 2 633 488, 37 грн., 3 % річних у розмірі 480 375, 65 грн. та інфляційні втрати в сумі 6 004 313, 01 грн. В частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 10 654 288, 72 грн. провадження у справі припинено. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 12.04.2016 у справі № 908/597/16 в частині задоволення заяви про зменшення розміру пені на 30 % та прийняти нове, яким у задоволенні зазначеної заяви відмовити. Зокрема, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і вважає, що місцевий господарський суд необґрунтовано частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, оскільки клопотання відповідача не було підтверджено належними та допустимими доказами. Заявник апеляційної скарги зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є стратегічно важливим підприємством і перебуває у тяжкому фінансовому стані, а зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій спричинить позивачу збитки та безпідставно звільняє відповідача від відповідальності за порушення умов спірного Договору.

В апеляційній скарзі наведені й інші доводи, які на думку позивача є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні просить долучити до матеріалів справи копію меморіального ордеру № 120693591 від 12.04.2016, яким засвідчено факт сплати на користь позивача залишку основної заборгованості за спірним Договором в сумі 232 031, 04 грн.

Обґрунтовуючи неможливість надання цього доказу суду першої інстанції, представник відповідача посилається на те, що зазначений меморіальний ордер був отриманий ним після прийняття оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що зазначене клопотання підлягає задоволенню, оскільки представник відповідача в порядку статті 101 ГПК України обґрунтував неможливість подання цього доказу суду першої інстанції. Крім того, апеляційний господарський суд зауважує, що представник ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» надав копію зазначеного меморіального ордеру в обґрунтування своїх заперечень на доводи представника позивача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, та просить її задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати в частині задоволення клопотання про зменшення розміру пені на 30 % та прийняти в цій частині нове рішення, яким зазначену заяву відповідача залишити без задоволення. В іншій частині апелянт вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник відповідача у судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В :

Між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» 16.12.2013 було укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 742/14-ТЕ-13 (далі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору (а. с. 19-24).

Згідно з п. 1.2 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

У п. 3.3 Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна за 1000 м3 природного газу з ПДВ становить 1 309, 20 грн. (п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п. 7.1 Договору сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Згідно з п. 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів за умови їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п. 6.1 Договору він у безспірному порядку зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

Пізніше сторони уклали низку Додаткових угод до Договору: за Додатковою угодою № 1 до Договору від 28.01.2014 ціна 1 000 м3 природного газу з 01.14.2014 становить 1 091, 00 грн. (а. с. 25); Додатковою угодою № 2 до Договору від 29.04.2014 п. 1.2 Договору викладена в новій редакції, відповідно до якої газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. (а. с. 26)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Постачальник передав, а Покупець прийняв імпортований природний газ за Актами приймання-передачі: від 31.01.2014 6 358, 819 тис. м3 газу на суму 8 324 965, 84 грн. (а. с. 27); від 28.02.2014 4 926, 533 тис. м3 газу на суму 6 449 817, 00 грн. (а. с. 28); від 31.03.2011 3 326, 190 тис. м3 газу на суму 4 354 647, 95 грн. (а. с. 29); від 30.04.2014 807, 808 тис. м3 газу на суму 1 057 582, 24 грн. (а. с. 30); від 31.10.2014 943, 873 тис. м3 газу на суму 1 235 718, 53 грн. (а. с. 31); від 30.11.2014 3 390, 260 тис. м3 газу на суму 4 438 528, 39 грн. (а. с. 32); від 31.12.2014 4 524, 681 тис. м3 газу на суму 5 923 712, 36 грн. (а. с. 33). Всього на загальну суму 31 784 972, 31 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого природного газу на загальну суму 20 898 652, 55 грн., що підтверджується довідками ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (а. с. 34-36), і не заперечується відповідачем.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов'язання за спірним Договором, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, виходячи з такого.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтями 526, 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за спірним Договором 01.03.2016. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.03.2016 у справі № 908/597/16 позовна заява була прийнята до провадження.

При цьому у період з 3 березня по 11 квітня 2016 року відповідач сплатив на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» частину суми основної заборгованості в розмірі 10 654 288,72 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями (а. с. 89-110, 125-130) та меморіальними ордерами (а. с. 139-165).

За приписами пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо предмет спору відсутній.

При цьому, відповідно до п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Оскільки частина основної заборгованості з оплати поставленого природного газу була сплачена відповідачем після порушення провадження за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України», то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність предмета спору між сторонами щодо основного боргу за спірним Договором у розмірі 10 654 288, 72 грн., а тому правомірно припинив провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі п. 11 частини першої статті 80 ГПК України.

За таких обставин, враховуючи, що решта основного боргу в сумі 232 031, 04 грн. не була сплачена відповідачем до винесення рішення по справі, а про сплату зазначеної суми відповідачем було заявлено лише в ході апеляційного провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Позивачем на підставі п. 7.2 Договору заявлено до стягнення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 3 877 079, 67 грн., розраховану наростаючим підсумком.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами і договором.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Частиною першою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За приписами частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів вважає його арифметично вірним та погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розмір пені, що підлягає стягненню, становить 3 762 126, 24 грн.

З приводу клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50 % колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Статтями 83 ГПК України, 233 ГК України, 551 ЦК України суду надано право у виняткових випадках зменшити розмір пені.

Відповідно до статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, як встановлено статтею 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).

В обґрунтування заяви про зменшення розміру неустойки відповідач посилається на тяжкий фінансовий стан підприємства, наявність заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ТОВ «Мелітопольські теплові мережі», а також значний розмір заборгованості споживачів теплової енергії перед відповідачем. Крім того, відповідач зазначає, що станом на момент розгляду справи розмір заявленої до стягнення пені (3 877 079, 67 грн.) значно перевищує розмір несплаченої частини основного боргу (232 031, 04 грн.).

На підтвердження зазначених обставин, відповідач надав суду першої інстанції копії звіту про фінансові результати за 2015 рік (а. с. 79-80), наказ директора ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» № 18/1 про зміну істотних умов праці (а. с. 81) та довідку про заборгованість з невиплаченої заробітної плати станом на 10.03.2016 (а. с. 82), а при розгляді справи апеляційним господарським судом також надав докази сплати решти основного боргу.

Заперечення представника ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про те, що умовою реалізації права суду на зменшеня пені на підставі статті 83 ГПК України є передусім відсутність основної заборгованості, колегія суддів відхиляє як таке, що не відповідає приписам чинного законодавства.

Крім того, як вбачається з наданого у судовому засіданні апеляційної інстанції представником меморіального ордеру № 120693591, основна заборгованість ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» була погашена 12.04.2016 на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки».

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував майнові інтереси обох сторін, співвідношення розміру штрафних санкцій та основного боргу, а також ступінь виконання зобовязання боржником, у звязку з чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки на 30 %.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, порушив принцип рівності сторін, закріплений у статті 42 ГПК України, та надав перевагу одній стороні, не врахувавши інтереси позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, оскільки вважає, що визначений місцевим господарським судом розмір пені в сумі 2 633 488, 37 грн. є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобовязань за спірним Договором, забезпечує баланс інтересів кредитора і боржника та забезпечує застосування неустойки як способу стимулювання боржника до належного виконання зобовязань, а не як інструменту отримання додаткової вигоди.

Таким чином, перевіривши розрахунок штрафних санкцій, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 2 633 488, 37 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних у сумі 505 915, 74 грн. за період з 15.02.2014 по 25.11.2015.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3 % річних, здійснений судом першої інстанції, доходить висновку, що він є арифметично вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3 % річних у розмірі 480 375, 65 грн. за період з 15.02.2014 по 25.11.2015, а в іншій частині позовних вимог правомірно відмовив за безпідставністю, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 6 879 356, 72 грн. за період з лютого 2014 року по вересень 2015 року.

Колегія суддів, враховуючи лист Верховного ОСОБА_6 України № 62-97 від 03.04.1997 та п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14, перевіривши розрахунок, здійснений судом першої інстанції, вважає його арифметично вірним та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 6 004 313, 01 грн. за період з березня 2014 року по вересень 2015 року.

Щодо інших доводів, викладених в апеляційній скарзі відповідача, які на думку скаржника є підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині зменшеня розміру штрафних санкцій, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки вони не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області від 12.04.2016 у справі № 908/597/16 підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване з наведених вище підстав.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.04.2016 у справі № 908/597/16 залишити без задоволення

Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.04.2016 у справі № 908/597/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3