КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа№ 927/72/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Скуміна Л.О. (представник за довіреністю)

від відповідача: Волощук П.Ю. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк"

на рішення господарського суду Чернігівської області

від 05.04.2016 року

у справі №927/72/16 (суддя Моцьор В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут"

про стягнення 77246,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України в особі філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" про стягнення 110351,93 грн. заборгованості, посилаючись на неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору №318 від 01.07.2015 р. - оплату вартості наданих позивачем послуг протягом листопада 2015 р.

В подальшому позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 77246,35грн., посилаючись на часткову оплату вартості наданих позивачем послуг протягом листопада 2015 р.

Місцевим господарським судом було прийнято вказану заяву.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 05.04.2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд виходив з того, що позивач, в порушення вимог законодавства, нараховував відповідачу плату за послуги з розрахунково-касового обслуговування в розмірі 1% від загальної суми платежів, перерахованих на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, тоді як відповідачем виконано умови договору з урахуванням вимог п. 9 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30 вересня 2015 року сплачено позивачу послуги з розрахунково-касового обслуговування у розмірі 0,3% від загальної суми платежів, перерахованих на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України в особі філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 05.04.2016 року у справі №927/72/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що договором №318 від 01 липня 2015 року передбачено оплату послуг в розмірі 1% від загальної суми платежів, перерахованих на поточний рахунок клієнта зі спеціальним режимом використання, відповідач послуги за листопад 2015 року повністю не оплатив. ТОВ "Чернігівгаз збут" 13 жовтня 2015 року разом з супровідним листом №2/491-2 від 12 жовтня 2015 року надіслав банку додаткову угоду №2 від 30 вересня 2015 року до договору №318 від 01 липня 2015 року, якою запропоновано змінити редакцію п.3.1, визначивши оплату за послуги надані банком в розмірі 0,3% від загальної суми прийнятих платежів, а в разі незгоди на запропоновані зміни договір буде розірвано в односторонньому порядку. Листом №20/3546 від 30 жовтня 2015 року банк направив на адресу відповідача відповідь про відмову укласти запропоновану додаткову угоду №2, оскільки вона датована 30 вересня 2015 року, вступає в дію з 01 жовтня 2015 року, а дата отримання банком пропозиції 13 жовтня 2015 року, та повернув угоду без підписання. Листом від 13 листопада 2015 року банк повідомив відповідача про припинення дії договору з 14 листопада 2015 року. Крім того, позивач зауважив, що послуги за жовтень відповідачем сплачені в установленому договором розмірі в повному обсязі, постановою КМУ від 30 вересня 2015 року №792 не встановлено для банків ціну послуг за приймання платежів від побутових споживачів, а лише визначено розмір оплати послуг в межах якого газопостачальні підприємства можуть розраховуватися із банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку. Також, позивач вважає, що вказана позиція КМУ не створює обов'язку для уповноважених банків, які обслуговують рахунки із спеціальним режимом використання, а визначає всі банки та підприємства поштового зв'язку, які приймають платежі на користь газопостачальних підприємств. Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. На думку скаржника, застосування до правовідносин, пов'язаних з виконанням Договору, державно регульованої ціни, запровадженої Кабінетом Міністрів України постановою від 30.09.2015 р. №792, в частині визначення комісійної винагороди банку в розмірі, що відповідає вимогам зазначеної постанови, можливе при будуванні сторонами нових договірних відносин або з моменту набуття чинності відповідним додатковим договором до діючих правовідносин.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) від 21.04.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 31.05.2016 р.

11.05.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки ТОВ "Чернігівгаз збут" повністю здійснив оплату вартості наданих позивачем послуг протягом листопада 2015 р.; постанова КМУ від 30 вересня 2015 року №792 є обов'язковим для виконання актом законодавства, ігнорування якого при будуванні сторонами договірних відносин суперечить чинному законодавству.

Представники позивача та відповідача у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України в особі філії - Чернігівське обласне управління ТА "Ощадбанк" (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" (клієнт, відповідач) було укладено договір №318 (далі - договір), предметом якого є організація та здійснення установами банку міста Чернігова та Чернігівської області розрахунково-касового обслуговування в касах та інформаційно-платіжних терміналах самообслуговування (ІПТС) приймання платежів від фізичних осіб (надалі платники) за спожитий природний газ (надалі - платежі) та перерахування прийнятих коштів на рахунок клієнта із спеціальним режимом використання №4749, відкритий в філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк", код установи банку 353553, код клієнта в .

01 липня 2015 року сторони підписали Додаткову угоду №1 до договору, якою дійшли згоди доповнити п. 2.1 договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, плату за надані послуги з приймання платежів та перерахування коштів на користь клієнта сплачує клієнт у розмірі, визначеному в п.3.1 цього договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що клієнт здійснює оплату за послуги надані установами банку з розрахунково-касового обслуговування у розмірі 1% від загальної суми платежів, перерахованих на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Виходячи зі змісту п.3.2, 3.3 договору, щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним на підставі реєстру отриманих та перерахованих платежів між банком та клієнтом підписується акт виконаних послуг по отриманим банком платежам та перерахованим протягом місяця на користь клієнта на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Одночасно з актом виконаних послуг банк виставляє рахунок на суму вартості наданих послуг, який підлягає сплаті протягом 5 календарних днів з дати отримання рахунку.

Колегією суддів встановлено, що позивач в період з 01 листопада 2015 року по 13 листопада 2015 року виконав взяті на себе зобов'язання за договором, прийняв платежі від фізичних осіб за спожитий природний газ та перераховував прийняті кошти на рахунок ТОВ "Чернігівгаз збут" в сумі 11035193,31грн., про що свідчить наявний в матеріалах справи реєстр платіжних доручень.

Як зазначав позивач, відповідно до п. 3.1 договору плата за послуги з розрахунково-касового обслуговування за листопад 2015 року склала 110351,93грн.

Позивач надав ТОВ "Чернігівгаз збут" акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) за листопад 2015 року та виставив рахунок №06 від 01 грудня 2015 року на суму 110351,93 грн. Повторно дані документи були надіслані відповідачу супровідним листом №37/260 від 16 січня 2016 року, які отримано відповідачем 20.01.2016 року, про що свідчить наявний на супровідному листі відбиток штампу ТОВ "Чернігівгаз збут".

Проте відповідач акт не підписав, рахунок не оплатив.

Позивач направив відповідачу претензію №37/6815 від 17 грудня 2015 року з вимогою у 30-денний строк з дня отримання даного повідомлення погасити заборгованість за надані послуги з розрахунково-касового обслуговування. Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не оплатив.

Позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.11.2015 р. по 13.11.2015 р. в розмірі 110351,93 грн.

Спір виник внаслідок того, що позивач здійснив в листопаді 2015 р. послуги з розрахунково-касового обслуговування за договором №318 від 01.07.2015 р., проте відповідач в порушення умов договору вартість наданих послуг не сплатив, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30 вересня 2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" затверджено "Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ" (надалі - Порядок) та "Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ". Дану постанову опубліковано у виданні "Урядовий кур'єр" №189 10 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, цей Порядок визначає механізм проведення розрахунків за спожитий природний газ з постачальниками природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), і оптовими продавцями природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки з продажу природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов'язків (далі - оптові продавці).

Згідно п.9. Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, оплата послуг за обслуговування уповноваженим банком поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами, здійснюється такими газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

Оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

Листом №2/491-2 від 12 жовтня 2015 року ТОВ "Чернігівгаз збут" надало для підписання додаткову угоду №2 до договору для приведення у відповідність оплати послуг наданих установами банку вимогам постанови КМУ №792 від 30 вересня 2015 року та повідомило позивача, що у разі незгоди на зміни, викладені у додатковій угоді, ТОВ "Чернігівгаз збут" вимушене розірвати договір №318 від 01 липня 2015 року в односторонньому порядку.

Виходячи зі змісту п. 6.1, п. 6.2 договору, останній набирає чинності з 01 липня 2015 року та діє до 31 грудня 2015 року. Дія договору автоматично продовжується на тих же самих умовах на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не попередить у письмовій формі іншу сторону про припинення строку дії договору не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії цього договору. Дія цього договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони не менше як за 30 календарних днів до запланованої дати припинення дії цього договору.

Позивач листом від 13 листопада 2015 року №37/5934 повідомив відповідача про не підписання додаткової угоди №2 до договору, оскільки вона датована 30 вересня 2015 року, вступає в дію з 01 жовтня 2015 року, а дата отримання банком пропозиції 13 жовтня 2015 року, та про припинення дії договору з 14 листопада 2015 року.

Отже, як вірно зазначив місцевий господарський суд, договір №318 від 01 липня 2015 року є припиненим з 14 листопада 2015 року.

Згідно із п.5 ст.180 Господарського кодексу України, ціна в господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.191 Господарського кодексу України державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.6 ст. 334 Господарського кодексу України, банки у своїй діяльності керуються цим кодексом, законом про банки і банківську діяльність, іншими законодавчими актами.

Згідно змісту ч.5 ст.341 Господарського кодексу України установи банків забезпечуються розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відповідно до статей 651, 652 Цивільного кодексу України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що зміна вартості послуги можлива лише за згодою сторін шляхом укладення між сторонами додаткової угоди до договору або за рішенням суду, у разі, якщо сторони не дійшли згоди.

Постанова КМУ №792 від 30 вересня 2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", на яку відповідач посилається як на підставу зміни розміру вартості послуг за договором, не може бути застосована, оскільки не є законом, що також виключає застосування до правовідносин сторін норми ст. ст. 651, 652 Цивільного кодексу України.

В матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами додаткової угоди щодо зміни вартості послуг за договором за згодою сторін або за рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що висновок місцевого господарського суду про те, що починаючи з 10 жовтня 2015 року розмір оплати послуг щодо приймання платежів не повинен перевищувати 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, без внесення відповідних змін до договору (з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №792 від 30 вересня 2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ") є не вірним, оскільки вказана постанова Кабінету Міністрів України є лише підставою для внесення змін до договору.

Отже, враховуючи те, що зміни в договір №318 від 01 липня 2015 року щодо розміру плати за послуги з розрахунково-касового обслуговування внесені не були, позивачем правомірно було нараховано відповідачу плату за послуги з розрахунково-касового обслуговування в розмірі 1% від загальної суми платежів, перерахованих на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем не виконано обов'язку щодо сплати вартості наданих послуг за договором в повному обсязі, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 77246,35 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, сплата судового збору за розгляд позовної заяви та витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк" задовольнити.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 05.04.2016 р. у справі №927/72/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк" заборгованість в розмірі 77246 (сімдесят сім тисяч двісті сорок шість) грн. 35 коп., 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви, 1515 (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Чернігівської області видати накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Матеріали справи №927/72/16 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко