РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016Справа №910/5699/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Симфонія тепла»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧИСТА ВОДА БУД МОНТАЖ»

про стягнення заборгованості у розмірі 26 164,45 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Фесенко О.В. (довіреність б/н від 22.04.2016);

від відповідача: не з'явились,

В С Т А Н О В И В:

29.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Симфонія тепла» (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «ЧИСТА ВОДА БУД МОНТАЖ» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 26 164,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 07.08.2014 між ним та відповідачем був укладений договір поставки № 0708/К0121 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати відповідачу товар, а відповідач зобов'язувався вказаний товар прийняти та оплатити вчасно і в повному обсязі.

Проте, відповідач зобов'язання, взяті на себе згідно з умовами договору, виконав неналежним чином, товар, переданий позивачем, оплатив частково.

Вважаючи, що його права порушені позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 12 126,24 грн основного боргу, три проценти річних у розмірі 483,39 грн, 7 692,37 грн пені та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 5 862,45 грн.

Провадження у справі № 910/5699/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 та призначено її розгляд на 25.04.2016.

18.04.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в задоволенні якого ухвалою суду від 19.04.2015 на підставі 74-1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) було відмовлено.

25.04.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи, витребувані ухвалою суду від 30.03.2016, для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 30.03.2016 не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, було відкладено на 16.05.2016.

16.05.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи, витребувані ухвалою суду від 25.04.2016, для долучення до матеріалів справи, а також письмові пояснення, в яких позивач, зокрема, пояснив, що заборгованість за поставлений товар виникла внаслідок неповної оплати видаткової накладної № КИ10-001555 від 19.11.2014.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 25.04.2016 не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, було відкладено на 30.05.2016.

30.05.2016 представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 16.05.2016 не виконав.

Ухвали у даній справі надсилались сторонам на їх адреси місцезнаходжень, які відповідають відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а відтак, в силу ч. 1 ст. 64 ГПК України, сторони вважаються повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Викладене підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення, зокрема й відповідачу, поштового відправлення, долученими до матеріалів справи.

Однак, відповідач в жодне судове засідання свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень із зазначенням поважних причин неявки його представника у судові засідання до суду не подав, правом, наданим ст. 59 ГПК України, не скористався, відзиву на позов не надав, а тому, відповідно до положень ст. 75 ГПК України, справа була розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 30.05.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

07.08.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Симфонія тепла» (далі - позивач або постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЧИСТА ВОДА БУД МОНТАЖ» (далі - відповідач або покупець) був укладений договір поставки № 0708/К0121 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати відповідачу товар, а відповідач зобов'язувався вказаний товар прийняти та оплатити вчасно і в повному обсязі.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються у рахунку або видатково-прибутковій накладній, що виписується постачальником та/або у специфікаціях на кожну партію товару. Здійснення оплати покупцем за цим рахунком або факт приймання товару за видатково-прибутковою накладною, що підтверджується підписом на видатково-прибутковій накладній уповноваженої особи покупця, є безумовною згодою покупця із кількістю поставлених товарів, їх частковим співвідношенням (асортимент, сортамент, номенклатура), з сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами (п. 3.1 договору).

Позивач передав відповідачу товар загальною вартістю 703 966,12 грн, що підтверджується видатковими накладними № КИ10-000653 від 05.08.2014, № КИ10-000728 від 18.08.2014, № КИ10-001261 від 16.10.2014, № КИ10-001370 та № КИ10-001372 від 29.10.2014, № КИ10-001424 від 03.11.2014, № КИ10-001434 від 04.11.2014, № КИ10-001461 від 06.11.2014, № КИ10-001552 та № КИ10-001555 від 19.11.2014, № КИ10-001564 від 20.11.2014, копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідач товар за вищевказаними видатковими накладними прийняв, що підтверджується довіреностями, виданими відповідачем особі, уповноваженій на отримання матеріальних цінностей від позивача № 204 від 05.08.2014, № 214 від 08.08.2014, № 279 від 14.10.2014, № 312 та № 313 від 27.10.2014, № 323 від 30.10.2014, № 331 від 03.11.2014, № 352 та № 349 від 06.11.2014, № 371 від 18.11.2014, № 377 від 19.11.2014 (далі - довіреності на отримання матеріальних цінностей), копії яких наявні в матеріалів справи. Проте, оплатив частково, а саме в розмірі 691 839,88 грн, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача за період з 30.07.2014 по 21.11.2014, копії яких також долучені до матеріалів справи.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 12 126,24 грн основного боргу, три проценти річних у розмірі 483,39 грн, 7 692,37 грн пені та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 5 862,45 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 263 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг.

Господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом встановлено, що позивач передав відповідачу товар загальною вартістю 703 966,12 грн, проте відповідач оплатив його частково, а саме в сумі 691 839,88 грн. Отже у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 12 126,24 грн.

Представник відповідача документів, які б підтверджували оплату відповідачем заборгованості перед позивачем або спростовували доводи позивача, суду не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 12 126,24 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 483,39 грн, 7 692,37 грн пені та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 5 862,45 грн.

Частиною 3 ст. 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 8.1 договору передбачено, що покупець повинен сплатити рахунок, виставлений постачальником не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати виписки рахунку постачальником. Оплата здійснюється у розмірі повної вартості товару, форма розрахунку безготівкова. Оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору в розмірі, який обумовлений виписаним рахунками та видатково-прибутковими накладними.

Позивачем був наданий відповідачу рахунок-фактура № КИ10-001238 від 28.07.2014, копія якого наявна в матеріалах справи.

Співставивши дати поставки, вартість поставленого товару та розмір і дати його оплати, суд встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 12 126,24 грн виникла внаслідок неповної оплати видаткової накладної № КИ10-001555 від 19.11.2014.

В якості підстави для оплати у вищевказаній видатковій накладній вказаний договір № 0708/К0121від 07.08.2014, що не суперечить положенням п. 8.1 договору, а у довіреності на отримання матеріальних цінностей № 371 від 18.11.2014 до зазначеної видаткової накладної вказано, що відповідач доручив своїй уповноваженій особі отримання цінностей за рахунком № КИ10-001238 від 28.07.2014.

Таким чином, враховуючи положення п. 8.1 договору, останнім днем строку виконання зобов'язання з оплати товару, переданого за видатковою накладною № КИ10-001555 від 19.11.2014, було 31.07.2014, а прострочення виконання вказаного зобов'язання почалось з - 01.08.2014.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пунктом 9.4 договору передбачено, що у випадку порушення строків здійснення платежів по цьому договору (несплати, неповної оплати) покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати. Нарахування пені здійснюється незалежно від строку, на який буде прострочені виконання зобов'язання, і припиняється лише в момент повного виконання покупцем зобов'язання.

Отже, сторонами договору був збільшений строк нарахування штрафних санкцій.

Позивачем початок періоду нарахування пені, трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, визначений з 25.11.2014.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що у ньому допущені арифметичні помилки. У зв'язку з цим, судом був здійснений власний розрахунок:

№ п/пПеріод нарахуванняКількість днів простроченняРозмір боргу (грн)Облікова ставка НБУРозмір пені (грн)
125.11.2014-05.02.20157312 126,2414,0%679,10
206.02.2015-03.03.20152612 126,2419,5%336,88
304.03.2015-27.08.201517712 126,2430,0%3 528,24
428.08.2015-24.09.20152812 126,2427,0%502,33
525.09.2015-23.03.201618112 126,2422,0%2 645,85
Всього7 692,40

Вимога щодо стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в сумі 7 692,37 грн, тобто у заявленому розмірі. При цьому суд відзначає, що здійснивши перерахунок пені з урахуванням приписів ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та періодів, наведених позивачем у розрахунку пені, встановив, що її сума є більшою, ніж заявлено позивачем до стягнення. З приводу наведеного суд зазначає, що п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України дає господарському суду, при прийнятті рішення, право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Проте, відповідного клопотання позивачем, як заінтересованою особою, суду не надано, а тому, враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення зобов'язання, вимога про стягнення з відповідача пені задовольняється судом у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, наданий позивачем, суд дійшов висновку про те, що він виконаний вірно, з дотриманням вимог законодавства України та умов договору. Відтак, вимога позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 483,39 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Дослідивши розрахунок суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний не вірно. У зв'язку з цим, судом був здійснений власний розрахунок:

№ п/пПеріод нарахуванняІндекс інфляції (%)Розмір боргу (грн)Розмір інфляційної складової боргу (грн)
125.11.2014-23.03.2016103,0 (грудень 2014) 103,1 (січень 2015) 105,3 (лютий 2015) 110,8 (березень 2015) 114,0 (квітень 2015) 102,2 (травень 2015) 100,4 (червень 2015) 99,0 (липень 2015) 99,2 (серпень 2015) 102,3 (вересень 2015) 98,7 (жовтень 2015) 102,0 (листопад 2015) 100,7 (грудень 2015) 100,9 (січень 2016) 99,6 (лютий 2016) 101,0 (березень 2016)12 126,246 042,33
Всього6 042,33

Отже, вимога щодо стягнення з відповідача суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, підлягає задоволенню в розмірі 5 862,45 грн, тобто у заявленому розмірі. При цьому суд відзначає, що здійснивши перерахунок інфляційної складової боргу з урахуванням приписів ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та періодів, наведених позивачем у відповідному розрахунку, встановив, що її сума є більшою, ніж заявлено позивачем до стягнення. З приводу наведеного суд зазначає, що відповідного клопотання, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, позивачем, як заінтересованою особою, суду не надано, а тому, враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення зобов'язання, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу задовольняється судом у заявленому позивачем розмірі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача задоволені судом у повному обсязі, судовий збір у розмірі 1 378,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Симфонія тепла» задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЧИСТА ВОДА БУД МОНТАЖ» (02125, м. Київ, проспект Визволителів, буд. 5, ідентифікаційний код 38995074) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Симфонія тепла» (40016, Сумська обл., м. Суми, вул. Прокоф'єва, буд. 19, ідентифікаційний код 38146855) 12 126,24 грн (дванадцять тисяч сто двадцять шість грн 24 коп.) основного боргу; три проценти річних у розмірі 483,39 грн (чотириста вісімдесят три грн 39 коп.); 7 692,37 грн (сім тисяч шістсот дев'яносто дві грн 37 коп.) пені; суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 5 862,45 грн (п'ять тисяч вісімсот шістдесят дві грн 45 коп.); 1 378,00 грн (одну тисячу триста сімдесят вісім грн 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06 червня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань