ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Справа № 917/291/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №184 від 22.03.2011 року);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 29.03.2016 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№1281П/1-43) на рішення господарського суду Полтавської області від 05 квітня 2016 року у справі №917/291/16

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес-плюс", c.Гаї, Бродівський район, Львівська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", м.Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,

про стягнення 1 553 018,93 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес-плюс" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" про стягнення заборгованості за Договором про закупівлю молока №1087/13-БМ від 10.01.2013 року в розмірі 1553018,93 грн., з яких 1 542 679,73 грн. - основний борг, 4420,44 грн. - 3% річних, 5 918,76 грн. - інфляційні втрати (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог вх.№3410 від 18.03.2016р.).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05 квітня 2016 року у справі №917/291/16 (суддя Іваницький О.Т.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес-плюс" заборгованість за Договором про закупівлю молока №1087/13-БМ від 10.01.2013 року в розмірі 1 553 018,93 грн., з яких 1 542 679,73 грн. - основний борг, 4420,44 грн. - 3% річних, 5 918,76 грн. - інфляційні втрати, а також витрати на сплату судового збору в розміру 23 295,29 грн.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського Полтавської області від 05 квітня 2016 року у справі №917/291/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 30.05.2016 року.

24.05.2016 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5262) в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також просить долучити до матеріалів справи завірену копію приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини №13 від 29.02.2016 року. Обґрунтовує її неподання до суду першої інстанції тим, що даний примірник цього документу станом на час розгляду в суді першої інстанції ще не був переданий відповідачем позивачу, в наслідок чого позивач був позбавлений можливості надати його під час слухання справи в суді першої інстанції.

В судовому засіданні 30.05.2016 року представник відповідача підтримує свою апеляційну скаргу та просить задовольнити. Представник позивача заперечує проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2013 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес-плюс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" заборгованості за Договором №1087/13-БМ.

Відповідно до п.1.1. Договору, Продавець зобов'язався систематично відвантажувати і передавати у власність Покупця ОСОБА_3 (натуральне коровяче незбиране молоко), а Покупець зобовязався приймати й оплачувати ОСОБА_3 на умовах та в порядку визначеному цим договором.

Кількість, якість та ціна Договору вказується в Додатках, які є невідємною частиною цього Договору (п.1.3 Договору)

Згідно пункту 2.2. Договору поставка партії ОСОБА_3 оформлюється спеціалізованою товарною накладною за формою 1-ТН (МС).

Пунктом 4.2 Договору визначено, що Покупець зобовязаний своєчасно здійснювати оплату за поставлений ОСОБА_3. Прийнятий ОСОБА_3 оплачується Покупцем по договірній ціні, вказаній у Додатку №1 до цього Договору (п.5.1) Вимоги щодо якості молока зазначаються в протоколах погодження цін, які є невідємними частинами Договору (п.5.2).

Відповідно до п. 5.3 Договору, розрахунки між Сторонами здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів з рахунку Покупця на рахунок Продавця. Розрахунки за Договором проводяться у гривнях. Покупець здійснює оплату за товар подекадно у сумі прийнятого Покупцем ОСОБА_3 за кожні 10 календарних днів (п.5.4). Покупець оплачує відвантажений Продавцем ОСОБА_3 за ціною вказаною в Додатку №1 (Протокол погодження ціни) до Договору (п.5.5).

01 грудня 2015 року між Сторонами було складено Протокол погодження ціни (Додаток №1), відповідно до умов якого починаючи з 01.12.2015р. встановлено закупівельну ціну за 1 тону молока (базисний жир - 3-4%): 1 ґатунок 6400 грн.; 2 ґатунок - 5850 грн., неґатункове 3250 грн. (т.1 а.с.14).

Як зазначає позивач, що на виконання умов договору поставки, а період з 01.12.2015 року по 22.02.2016р. року було передано відповідачу ОСОБА_3 в наступних кількості та вартості:

- в грудні 2015 року передано Відповідачу 118 924,00 кг. молока 1 ґатунку вартістю на загальну суму 773 006,00 грн. згідно приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини №16 від 31.12.2015р. та спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС) за період з 01.12.2015р. по 31.12.2015р.;

- в січні 2016 року передано Відповідачу 120 062,00 кг. молока 1 ґатунку вартістю на загальну суму 780 403,00 грн. згідно приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини №12 від 31.01.2016р. та спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС) за період з 01.01.2016р. по 31.01.2016р.;

- в лютому 2016 року передано Відповідачу (в період з 01.02.2016р. по 07.02.2016р.) 26 462,00 кг молока 1 ґатунку вартістю на загальну суму 172 003,00 грн. згідно спеціалізованих товарних накладних за період з 01.02.2016р. по 07.02.2016р.

Всього за період з 01.12.2015р. по 07.02.2016р. Позивачем відвантажено Відповідачу 265 448,00 кг. молока коров'ячого 1 ґатунку загальною вартістю 1 725 412,00 грн.

Проте відповідач здійснив лише часткову оплату за отриманий від позивача товар, що підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями (т.1 а.с. 87-100).

Таким чином за період з 01.12.2015р. по 15.02.2016р. відповідачем частково оплачено за отримане від Позивача молоко на загальну суму 735 000,00 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути 284 634,23 грн. за відвантажене молоко у листопаді 2015р., на підтвердження поставки ОСОБА_3 СТзОВ "Прогрес-плюс" надав суду приймальну квитанцію №17 від 30.11.2015р.

З огляду на викладене та невиконання відповідачем обовязку щодо оплати за поставлений товар, позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з відповідним позовом про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору про закупівлю молока №1087/13-БМ від 10.01.2013 року, в розмірі 1 553 018,93 грн., з яких 1 542 679,73 грн. - основний борг, 4420,44 грн. - 3% річних, 5 918,76 грн. - інфляційні втрати (відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог вх. канцелярії суду №3410 від 18.03.2016р.).

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з 1 542 679,73 грн. основного боргу, 4420,44 грн. 3% річних та 5918,76 грн. інфляційних, є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі-продажу, згідно якого, в силу 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, приймальна квитанція №17 від 30.11.2015р.; приймальна квитанція №16 від 31.12.2015р. та спеціалізованими товарними накладними за період з 01.12.2015р. по 31.12.2015р.; приймальна квитанція №12 від 31.01.2016р. та спеціалізованими товарними накладними за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.; спеціалізованими товарними накладними за період з 01.02.2016р. по 07.02.2016р.; спеціалізованими товарними накладними за період з 08.02.2016р. по 22.02.2016р. підписаними сторонами, підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 1 542 679,73 грн.

Перевіркою матеріалів справи підтверджено, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки товару №35-У від 01.06.2012 року виконав частково, на момент розгляду справи в суді першої інстанції зобов'язання відповідача в частині сплати 1 542 679,73 грн. ним не виконані.

Отже, відповідач, підписавши Договір про закупівлю молока №1087/13-БМ від 10.01.2013 року та приймальні квитанції взяв на себе зобов'язання з оплати товару.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу:

- 3% річних в розмірі 4 420,44 грн. за період з 02.12.2015р. по 15.02.2016р. (розрахунок в матеріалах справи);

- інфляційні втрати в розмірі 5 918,76 грн. за період з 01.01.2016р. по 16.02.2016р. (розрахунок в матеріалах справи).

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 4 420,44 грн. 3% річних та 5 918,76 грн. інфляційних є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, що частина долучених позивачем до позову спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини за формою №1-ТН (МС) та приймальна квитанція №12 від 31.01.2016 року є неналежними доказами у справі тому, що вони не належної форми, оскільки, виконані на бланках старого зразка, тоді як наказом Мінагрополітики України №457 від 01.12.2015 року затверджено нову форму спеціалізованої товарної накладної форми №1-ТН (МС) та нову форму приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини.

Використання сторонами бланків спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини форми №1-ТН (МС) затв. наказом Мінагрополітики України №176 від 01.07.2002р., а не бланків форми №1-ТН (МС) затв. наказом Мінагрополітики України №457 від 01.12.2015р., в жодному разі не може слугувати доказом відсутності господарської операції з передачі Позивачем молока Відповідачу в кількостях, зазначених у відповідних спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС). Вказані документи підписані обома сторонами.Ккрім того, як зазначає позивач, саме на їх основі Відповідач щомісяця складав, підписував та надавав Позивачу приймальну квитанцію на закупівлю молочної сировини.

Окрім того, представником відповідача в судовому засіданні не заперечувався факт отримання молока на виконання умов спірного договору.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (форма №3-ПК (МС)), затв. наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01.07.2012р. (Інструкція діяла в період здійснення господарських відносин, втратила чинність 15.01.2016р.) приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою № 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції щодо заповнення Прийомної квитанції на закупівлю молочної сировини (форма №3-ПК (МС)) (Інструкція вступила в дію з 16.01.2016р.) прийомна квитанція - документ, у якому приймальник на підставі спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини (форма № 1-ТН (МС)) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Тобто, дані про кількість та вартість прийнятого молока, відображаються молокоприймальною організацією в приймальній квитанції на підставі спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС).

Наказ Міністерства аграрної політики України №457 від 01.12.2015 року Про затвердження форм первинного обліку та інструкцій щодо їх заповнення (зокрема цим наказом було затверджено Інструкцію щодо заповнення Спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини (форма №1-ТН (МС)) набрав чинності 16.01.2016 року - з дня його опублікування в Офіційному віснику України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони почали використовувати новий бланк спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини форми №1-ТН (МС) з 12 лютого 2016 року. З огляду на викладене, судова колегія не вбачає порушення здійснення господарської операції, та твердження відповідача з цього приводу не свідчать про те, що господарська операція не відбулася.

Стосовно доводів відповідача про відсутність його печатки на окремих спеціалізованих товарних накладних колегія суддів зазначає, що на перелічених Відповідачем в апеляційній скарзі спеціалізованих товарних накладних №37631 від 05.12.2015р. (т.1 а.с.22), №37783 від 07.12.2015р. (т.1 а.с. 24), №38652 від 22.12.2015р. (т.1 а.с.39), №39099 від 30.12.2016р. (т.1 а.с. 47), №39170 від 31.12.2015р. (т.1 а.с. 48) наявний відтиск печатки ТОВ «Білогір'ямолокопродукт», тож такі твердження відповідача є безпідставними.

Крім того, кількість переданого Відповідачу молока за листопад - грудень 2015 року та січень-лютий 2016 року повністю включена самим Відповідачем у відповідні приймальні квитанції за листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року, куди ввійшли всі поставки молока з 01.11.2015р. по 22.02.2016 року (т.1 а.с. 15-17), оформлені спеціалізованими товарними накладними. Отже, Відповідач оформивши та підписавши приймальні квитанції за листопад - грудень 2015 року та січень - лютий 2016 року визнав, що ним отримано саме ту кількість молока та тієї вартості, яка вказана в даному документі.

Разом з тим, в пункті 2 розділу 2 Інструкції щодо заповнення Спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини (форма №1-ТН (МС)), затв. наказом Мінагрополітики України №457 від 01.12.2015р. передбачено, що дані спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини за формою №1-ТН (МС) можуть за наявності завірятися печаткою підприємства, яке прийняло молочну сировину.

Безпідставними є твердження відповідача, що матеріалами справи не підтверджується ціна на молоко, оскільки в матеріалах справи міститься Додаток до договору на закупівлю молока №1087/13-БМ від 10.01.2013р. Протокол погодження ціни від 01.12.2015р. (т.1 а.с.14), а також приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини за листопад - грудень 2015 року та січень - лютий 2016 року, в яких вказано кількість, ціну та загальну вартість прийнятого Відповідачем молока.

Всі інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі спростовуються наявними в матеріалах справи документами та поясненнями представника позивача, викладеними у відзиву на апеляційну скаргу та в судовому засіданні.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а господарським судом першої інстанції правильно оцінені обставини справи, у звязку з чим підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 32-33, 43, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 05 квітня 2016 року у справі №917/291/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 01.06.2016 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.