ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року Справа № 915/390/16

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2449 від 28.04.2016 р.;

ОСОБА_2, довіреність № 2451 від 28.04.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 04/04/2016 від 04.04.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/390/16

За позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, буд. 14) в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Южная Стівідорінг Компані Лімітед (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23),

про: стягнення заборгованості.,-

ВСТАНОВИВ:

Державним підприємством (ДП) Адміністрація морських портів України, в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України, предявлено позов про стягнення грошових коштів у загальній сумі 872 132, 05 грн, з Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Южная Стівідорінг Компані Лімітед (далі Портовий оператор) з посиланням на наказ Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.12.2015 за № 1608/28053 погодженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.12.2015 № 1331-р, якими затверджено тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у віданні адміністрації морських портів України, у відповідності до якого відповідач у січні 2016 року не оплатив за використання причалу № 10, на якому виконував навантажувально - розвантажувальні роботи (перевантажував на борт судна 125403,552 т. вантажу (камяне вугілля)), по виставленим позивачем рахункам (оплата за спеціалізовані послуги), а також про відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

У відзиві відповідач не визнав позовних вимог, зазначаючи, що при виставлені рахунків відповідачу, позивач керувався постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, заливши поза увагою договір про встановлення сервітут № А5-А від 10.07.2013р., умовами якого передбачено можливість вільного та безперешкодного користування відповідачем причалом та причальною інфраструктурою згідно з планом схемою причалу №10.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, відповідач в січні 2016 року перевантажив на судна 125 403, 552 т. вантажу (камяне вугілля) через причал № 10. Проте, право користування причалом та причальною інфраструктурою і здіснення навантажувально -розвантажувальних робіт відповідач набув не у звязку із наданням позивачем спеціалізованої послуги з надання доступу до причалу.

10 липня 2013 року між Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (далі - адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЮЖНАЯ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ ЛІМІТЕД (далі - ТОВ ЮСКЛ) було укладено Договір про встановлення сервітуту А5-А та додаткова угода № 1 до нього від 10.07.2013.

Згідно преамбули договору сервітуту договір укладено у зв'язку з необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, повязаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал № 10 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування користувачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою.

Відповідно до п. 1.1 договору сервітуту, сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020. м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Згідно п. 2.1 договору сервітуту, сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

У відповідності до п. 3.1 договору сервітуту видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу № 10 та причальної інфраструктури (Додаток № 1, який є невідємною частиною цього Договору), наступною довжиною:

причал № 10 (інв. № 1031037) - 208,0 м.п., технологічна ширина 14.50 м.п.;

залізничні колії № 33, 36 (інв. № 1031083, 1031084) - 416.00 м.п.;

підкранові колії (інв. № 1031066) - 208,0 м.п. у дві нитки.

Пунктом 3.2 договору сервітуту визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п. 3.1 даного договору.

Умовами п. 4.1 договору сервітуту визначено, що зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно з п. 3.1 договору. Сервітут є строковим та оплатним. (п.4.2 Договору сервітуту).

Відповідно до п. 4.4 договору сервітуту, сервітут встановлений за даним договором є речовим правом користувача, має абсолютний характер і підлягає захисту від неправомірних дій невизначеного кола осіб відповідно до діючого законодавства України. Сервітут не позбавляє володільця, щодо якого він встановлений, права володіння та користування причалом та причальною інфраструктурою. Договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплені печатками Сторін та діє протягом 5 (пяти) років з набуття чинності. У випадку, якщо користувач не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії Договору не повідомить Володільця про намір припинити його дію, Договір вважається автоматично пролонгованим на пять років на тих саме умовах. Договір є оплатим. Так, п. 5.1. встановлено, що вартість плати за користування сервітутом причалом № 10 та причальною інфраструктурою за місяць складає 158 766 грн. 23 коп. без ПДВ. У разі якщо фактичне користування причалом та причальною інфраструктурою не відбувається, плата за цей період володільцем з користувача не справляється.

На момент розгляду спору договір є чинним, тобто відповідно до положень ст. 525, 526 ЦК України, сторони можуть користуватися наданими за договором правами та повинні виконувати взяті на себе зобовязання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Матеріалами справи підтверджується , що в січні 2016 року відповідач перевантажив на судна 125 403, 552 т. вантажу (камяне вугілля) через причал № 10. Проте, позивачем в порушення приписів ст. 33 ГПК України не надано суду належних і допустимих доказів того, що він приймав участь в цьому процесі, вчиняв будь-які дії, які можуть бути розцінені, як надання спеціальної послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

Слід зазначити, що ані Постанова Кабінету міністрів України від 07.07.2015 року № 483, ані Розпорядження Кабінету міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 року не дають визначення поняття «спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу» та її складових. Позивач дійшов до висновку, що її зміст полягає в наданні Позивачем можливості портовому оператору здійснювати вантажні операції на борт судна або з борту судна або плавучої споруди, із залученням засобів, що перебувають у власності або використовуються портовим оператором для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт і які розміщено у межах причалу або над причалом (конвеєри, трубопроводи), в тому числі й з використанням майна власника-Позивача. Проте, вивчивши умови договору від 10.07.2013 року № А-5А, господарський суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що ТОВ «ЮСКЛ» вже має таку можливість доступу до причалу і додатково, порівняно з правами, наданими цим договором відповідач не набуває ніяких благ, отримуючи спеціалізовану послугу.

Постановою КМУ від 07.07.2015 року № 483 внесено зміни в додаток до постанови КМУ від 3 червня 2013 року № 405 «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню», доповнивши його абзацом такого змісту: «Забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському відданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства». Однак вказаним актом не передбачено, що правові механізми користування причалом та причальною інфраструктурою мають припинити свою дію або повинні змінити умови правовідносин сторін, також Постанова № 483 від 07.07.2015 р. не містить вказівки щодо обовязкового порядку надання цієї послуги та справляння плати за неї всіма портовими операторами, на підставі чого господарський суд приходить до висновку про необхідність застосування до даних правовідносин положення глави 63 ЦК України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в про цесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Посилання позивача стосовно замовлення відповідачем спеціалізованої послуги на підставі вчинених відповідачем резолюцій на підтвердження можливості прийняття судна, суд вважає неправомірним з огляду на таке.

Позивачем надані копії листів експедитора ТОВ « ЮНІКОРН МЕРІТАЙМ» зі змісту яких вбачається, що вони скеровані на адресу головного диспетчера ДП «ММТП» та відповідача з проханням розглянути питання можливості приймання та обробки судна для завантаження вугілля. Відповідно, відповідач на заявку замовника послуг по переробки вантажу (ТОВ «Юнікорн Мерітайм») підтверджує своєю резолюцією, що він має можливість та готовий прийняти судно для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт та повертає зазначену заявку на адресу заявника та диспетчера ДП « ММТП».

Відповідач правомірно посилається на положення п. 7.1.3. Договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 року, відповідно до якого встановлено, що користувач (Відповідач) зобовязаний організовувати виконання навантажувально-розвантажувальних робіт відповідно до діючого законодавства України, дотримуватись правил, діючих на території Володільця (Позивача).

Дії портового оператора щодо надання підтвердження Позивачу готовності прийняття судна для обробки вантажів обумовлені положеннями ЗВІДУ ЗВИЧАЇВ ОСОБА_4. Так , п.п.5.6., 5.7. Зводу Звичаїв передбачено, що прийом суден у морський порт Миколаїв під обробку та інші операції проводиться на підставі укладених договорів (угод) та здійснюється тільки після попереднього узгодження з портовим оператором та Адміністрацією порту. Підтверджені судна включаються головною диспетчерською Адміністрації порту в графік підходу суден під обробку виходячи із заявленої дати приходу суден і запланованого часу обробки суден.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що Позивач дійсно отримує вказані документи в порядку повідомлення про можливість здійснення Відповідачем робіт по обробці вантажу. Доказів здіснення відповідачем такого підтвердження в рамках відносин з приводу надання позивачем спеціалізованої послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу позивачем не надано. Навпаки, відповідачем надано господарському суду копії листів від 17.08.2015 р., 14.01.2015 р, 28.05.2015 р., 06.08.2014 р., 09.05.2014 р., 31.01.2014 р. , які свідчать про те, що такий порядок здійснення відповідачем підтвердження можливості приймання судна діяв і в попередні періоди проведення ним вантажних робіт на причалі № 10, тобто до того часу, коли законодавець розширив перелік спеціалізованих послуг, які надаються у морському порту.

Відмова відповідача від укладання договору про надання спеціалізованої послуги також є доказом сповіщення позивача про відсутність у останнього необхідності споживання такого виду послуги.

Судом не береться до уваги посилання позивача на різну правову природу речового права, яке відповідач отримав на підставі договору про встановлення сервітуту та змісту спеціалізованої послуги виходячи з того, відповідачем наведено докази відсутності необхідності споживання такої послуги, з огляду на те, що обсяг набутих прав за договором про встановлення сервітуту є більш ширшим та включає в себе, зокрема, можливість здіснення вантажних операцій через причал та причальну інфраструктуру, не потребує будь-яких додаткових дій, а позивачем не доведено вчинення будь-яких дій, які свідчать про надання відповідачу послуги і її замовлення ним.

Посилання позивача на те, що здійснення вантажних операцій відповідачем на причалі після прийняття Постанови КМУ № 483 не дає змогу МФ ДП «АМПУ» забезпечити рівний доступ всіх субєктів господарювання до причалів судом відхиляється оскільки ним не доведено, що здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт на підставі діючого договору про встановлення сервітуту будь-яким чином порушує права інших осіб та на дає можливості МФ ДП «АМПУ» забезпечити рівний доступ субєктів господарювання до причалів.

Твердження позивача, що кошти, отриманні від надання спеціальної послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу спрямовуються на вжиття заходів , необхідних для експлуатації причалу, зокрема, технічне обслуговування, поточний та капітальний ремонт, жодним чином не є доказом встановлення обовязкового характеру внесення такої плати ТОВ «ЮСКЛ», тим більше, беручи до уваги, що відповідач користується причалом на платній основі та сплачує кошти за користування причалом та причальною інфраструктурою в розмірі, встановлено договором сервітуту.

Враховуючи, що позивач не надав суду доказів надання послуги, вчинення дій, які обґрунтовують її зміст, відсутність доказів замовлення цієї послуги відповідачем та потреби в її споживанні, то в задоволені позову слід відмовити.

У судовому засіданні 01 червня 2016 року, згідно зі ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Оформлене відповідно до статті 84 ГПК України, рішення підписано 02.06.2016 року

Суддя С.М.Коваль