ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" травня 2016 р.Справа № 916/776/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "НовА ПоштА";

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРСЬКИЙ СТИЛЬ"

про стягнення 8339,77грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 - за дорученням;

Від відповідача: -не з'явився;

Суть спору: позивач, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "НовА ПоштА", звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРСЬКИЙ СТИЛЬ" 8339,77 гривень.

Ухвалою суду від 31 березня 2016 року порушено провадження у справі №916/776/16 та призначено до розгляду.

Представник позивача у судове засідання зявився, позов підтримує та просить суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, відзив на позов не надав, причини неявки суду не повідомив, справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України.

Згідно із приписами ст.85 ГПК України в судовому засіданні 20.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, заслухавши пояснення представника позивача , суд встановив:

11 червня 2013 року між ТОВ "НовА ПоштА" (далі виконавець - позивач) та ТОВ "ІМПЕРСЬКИЙ СТИЛЬ" (далі одержувач - відповідач) був укладений договір про надання транспортно-експедиторських послуг №36562, за умовами якого виконавець доставляє вантаж від відправника до одержувача, згідно товарно-транспортної накладної.

Позивач взяті зобовязання виконав належним чином, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме НП/6-0014837 від 30.09.13р на суму 3 461,68 гривень, НП/6-00135324 від 11.10.13 р. на суму 1913,63 гривень, НП/6-0016174 від 21.10.13р. на суму 551,86 гривень, НП/6-0016447 від 28.10.13 на суму 2257,46 гривень.

Відповідно розділу 2 договору, оплата вартості послуг з перевезення вантажу відбувається за діючими у виконавця тарифами.

Відповідач в свою чергу сплатив частково на суму 2 805,99 гривень, сума основного боргу складає 5 378,64 гривень.

Сторони за договором, а саме п.14 передбачає відповідальність за порушення договірних зобовязань, а саме за несвоєчасну сплату наданих послуг з перевезення вантажу, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення платежу та 20% річних від суми заборгованості.

Так позивач здійснено розрахунок штрафних санкцій у вигляді пені на суму 360,81 гривень та 20№ річних на суму 2 600,32 гривень.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст.902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так позивач 02.03.2016 року на адресу відповідача надіслав претензію в порядку ст. 6 ГПК України, в якій просив у семиденний строк з дати отримання даної претензії погасити перед ТОВ „Нова Пошта заборгованість у сумі 5 378,64 гривень та 15.03.2016 року відповідач відмовився від отримання вказаного відправлено про що свідчить відповідний запис на зворотній стороні експер-накладної №3535.

Так судом перевірено наданий позивачем розрахунок суми основного боргу, з урахуванням часткової оплати сума 5 378,64 гривень підлягає задоволенню.

Згідно частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, розмір пені, внаслідок порушення відповідачем грошових зобов'язань за розрахунком позивача складає 360,81 гривень, та обрахована за період з 08.10.2013 року по 07.04.2014 року за актом НП/6-0014837 від 30.09.2013 року, за актом НП/6-00135324 від 11.10.13 р. 21.10.13р по 20.04.2014р., за актом НП/6-0016174 від 21.10.13р. за період з 31.10.2013 по 03.05.2014р та за актом № НП/6-0016447 від 28.10.13р за період з 07.11.2013 р. по 07.05.2914 р.

Статтею 343 Господарського Кодексу України, встановлена відповідальність за порушення строків розрахунків, а саме ч 2 передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року за №17, а саме п.2.9 прописано, статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Тією ж Постановою передбачено, щодо нарахування пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції згідно п.2.5. Постанови.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог позивача в частині стягнення пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так умовами договору а саме п.14 передбачено 20%річних від суми заборгованості, відповідно розрахунку позивача 20% складає 2600 гривень, за період 08.10.2013 року по 07.04.2014 року за актом НП/6-0014837 від 30.09.2013 року, за актом НП/6-00135324 від 11.10.13 р. 21.10.13р по 20.04.2014р., за актом НП/6-0016174 від 21.10.13р. за період з 31.10.2013 по 03.05.2014р та за актом № НП/6-0016447 від 28.10.13р за період з 07.11.2013 р. по 07.05.2914 р.

Судом здійснено розрахунок заявленої до стягнення суми 20% річних та зазначає, що сума до стягнення підлягає 23,51 гривень, в період з 23 березня 2016 року по 31 березня 2016 року, оскільки умовами договору не встановлено строк оплати та судом здійснено розрахунок з моменту оформлення вимоги тобто з 15 березня 2016 року зі спливу семи днів.

Право на неустойку, як зазначено у ст. 550 Цивільного кодексу України, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

За правилами ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „ІМПЕРСЬКИЙ СТИЛЬ (6765005 м. Одеса вул.. Дальницька, б.25 ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "НовА ПоштА" (36039 м. Полтава, вул.. Фрунзе,57, адреса для листування 36000 м.Полтава проспект Першотравневий,19а, ) заборгованість в сумі 5 378 ( пять тисяч триста сімдесят вісім) гривень 64 гривень, 20 % річних в сумі 23 (двадцять три) гривни 51 копійка, витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

3. В решті вимог відмовити..

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України..

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 30 травня 2016 р.

Суддя Г.І. Гуляк