ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 червня 2016 р. Справа № 903/235/16

за позовом Державного лікувально - профілактичного закладу Горохівська центральна районна лікарня

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 фінансова інспекція у Волинській області

про стягнення 34 046,20 грн.

Суддя Кравчук В.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, довіреність №892 - 11.04.2016

від відповідача: ОСОБА_4 згідно довідки з ЄДРПОУ, ОСОБА_5, довіреність від 30.05.2016р. №30.

від третьої особи: ОСОБА_6. довіреність від 04.05.2016р. №03-015-07-14/2269

Права та обовязки представникам позивача, відповідача та третьої особи розяснені відповідно до ст. ст. 20, 22,27 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні 01.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ: позивач - ОСОБА_1 лікувально - профілактичний заклад- Горохівська центральна районна лікарня звернулась з позовом до господарського суду Волинської області про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" - 34 046,20 грн. зайво сплачених коштів, з яких: 33 054,56 грн. основного боргу (збитків) та 991,64 грн. 3%річних.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на акт Державної фінансової інспекції Волинської області №040-22/007 від 23.07.2015р. щодо проведеної ревізії фінансово - господарської діяльності у Державному лікувально - профілактичному закладі Горохівська центральна районна лікарня .

Ухвалою господарського суду Волинської області від 06.04.2016р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 20.04.2016р. та зобов'язано сторін надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 20.04.2016р. представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд останні задовольнити. Додатково листом від 14.04.2016р. за №860 позивач подав клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 фінансову інспекцію у Волинській області.

Ухвалою суду від 20.04.2016р. клопотання представника позивача задоволено, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 фінансову інспекцію у Волинській області (43005, м. Луцьк, пр-т Грушевського. 3а), розгляд срави відкладено на 01.06.2016р.

В судовому засіданні 01.06.2016р. представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити. На виконання вимог ухвали суду від 20.04.2016р. позивач листом від 25.05.2016р. за №1107-11.04.2016р. долучив до матеріалів справи копію ОСОБА_4 ревізії №040-20/007 від 23.07.2015р.

Представники відповідача в судовому засіданні 01.06.2016р. щодо задоволення судом позовних вимог заперечили, вважають, що безпідставно нарахована переплата є лише припущенням Державної фінансової інспекції у Волинській області і не може бути визначена ні як "основний борг", ні як "збитки", оскільки поняття збитків визначене у ст. 22 ЦК, а за укладеними між сторонами договорами боржником за грошовим зобов`язанням може бути лише позивач, а не відповідач.

Представник третьої особи на стороні позивача в судовому засіданні 01.06.2016р. підтвердила викладене в ОСОБА_4 ревізії №040-20/007 від 23.07.2015р. та просила суд задоволити позовні вимоги у повному об`ємі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та представника третьої особи, господарський суд,-

встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, з 5 травня 2015 року по 23 липня 2015 року в ДЛПЗ Горохівська центральна районна лікарня ОСОБА_1 фінансовою інспекцією Волинської області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2012 року по 30.04.2015 року, за результатами якої складено акт № 040- 22/007 від 23.07.2015 року. Перевіркою розрахунків за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів з ТзОВ «Еталон», встановлено, що внаслідок внесення недостовірних даних щодо обсягів вивезення твердих побутових відходів до актів виконаних робіт за період з 01.01.2012 по 01.05.2015 року, ДЛПЗ Горохівською ЦРЛ зайво оплачено вартість завищених обсягів наданих вищезазначених послуг на загальну суму 33054,56 грн., що були виділені Горохівською районною радою з районного бюджету.

Судом встановлено, що за період з 01.01.2012 по 30.04.2015 року, між ДЛГІЗ Горохівська центральна районна лікарня та ТзОВ «Еталон» було укладено 6 договорів про надання послуг з вивезення побутових відходів, а саме: від 02.01.2012 №23/01- 12, від 11.01.2013 № 15/13, від 20.01.2014 № 013-01/2014, від 14.04.2014 № 300/04/2014, від 21.01.2015 № 01 -01 -2015 та від 18.03.2015 № 126/03-2015.

Відповідно до умов зазначених договорів Тзов «Еталон» здійснювалося вивезення накопичених у ДЛПЗ Горохівська центральна районна лікарня твердих побутових відходів за контейнерною схемою та графіком. Для вивезення твердих побутових відходів (ТВ1І) використовувалися технічно справні контейнери місткістю до 1,1 куб.м., що належать ДЛПЗ Горохівська центральна районна лікарня.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача збитків (зайво оплачених коштів) в сумі 34 046,20 грн., з яких: 33 054,56 грн. основного боргу (збитків) та 991,64 грн. 3%річних., внаслідок завищення вартості послуг з вивезення твердих побутових відходів, яке встановлено ОСОБА_4 ревізії від 23.07.2015 р.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку ст. 623 ЦК України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобовязання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного звязку між порушенням стороною зобовязання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобовязання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Разом з цим, суд зауважує, що на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі - наслідком такої протиправної поведінки.

Такою ж є правова позиція Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 20 червня 2011 року у справі №3-56гс11).

Зважаючи на зміст позовних вимог, предметом доказування в даній справі є встановлення наявності або відсутності факту порушення відповідачем виконання зобовязань за договорами на надання послуг з вивезення побутових відходів, розмір збитків та причинно-наслідковий зв'язок.

Так, на підтвердження факту нанесення збитків в розмірі 34 046,20грн., позивач наводить ОСОБА_4 ревізії державної фінансової інспекції від 23.07.2015 р.

Разом з тим, згідно зі ст. 15 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" законні вимоги службових осіб державної фінансової інспекції є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкту, що ревізується. Довідка державної фінансової інспекції чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

При цьому суд зазначає, що вищезазначений акт також не несе жодного імперативного характеру для учасників спірних правовідносин.

Так, загальне поняття акта ревізії наведено у пункті 3 Порядку проведення інспектування ОСОБА_1 фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 №550 (далі - Порядок), згідно з яким акт ревізії - документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

У цьому випадку акт ревізії, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень (що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта ревізії) не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії (аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-237а13).

Акт ревізії і зазначені в ньому відомості та вимога про усунення недоліків за своєю правовою природою не можуть бути безумовним доказом наявності фактів, які в силу норми ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. Акт ревізії не являється первинним документом бухгалтерського обліку та фінансової звітності, він лише фіксує можливі фінансові порушення і не є належним доказом порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Вищевказаний акт не змінює, не припиняє частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобовязання, визначені договорами, оскільки виявлення будь-яких порушень в діяльності позивача за спірний період не свідчить про зміну правовідносин між ним та відповідачем, що виникли саме на підставі укладених та виконаних договорів.

Таким чином, акт ревізії державної фінансової інспекції від 23.07.2015 р. не є належним доказом на підтвердження порушення відповідачем зобов'язань за договорами на про надання послуг на вивезення побутових відходів і завдання позивачеві збитків.

Разом з цим, жодних інших первинних документів, якими би підтверджувалися доводи позивача про завдання відповідачем збитків та заподіяння майнової шкоди неправомірними діями, матеріали справи не містять.

Крім того, суд встановив, що заявлені позивачем до стягнення кошти набуті за наявності правової підстави, а відтак не можуть вважатися збитками.

У той же час, виявлені контролюючим органом порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку.

Суд також враховує, що відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Статтею 204 ЦК України установлено презумпцію правомірності правочину: за приписами цієї норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Розрахунки між сторонами здійснювались згідно з укладеними договорами на вивезення побутових відходів із врахуванням додаткових угод, які є чинними, недійсними не визнавався.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності у діях відповідача складу цивільного правопорушення. Зокрема, не доведено факт протиправності поведінки відповідача з урахуванням того, що ціна послуг погоджена сторонами у договорах, які укладено між сторонами на підставі попередньо погоджених кошторисів, послуги надані відповідачем у повному обсязі, вартість фактично наданих послуг не перевищує договірну, послуги оплачені позивачем у повному обсязі.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову.

Судові витрати згідно зі ст. 49 ГПК України при відмові у позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 33,34,44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

У позові Державного лікувально - профілактичного закладу Горохівська центральна районна лікарня до товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 фінансова інспекція у Волинській області про стягнення 34 046, 20 грн. - відмовити.

Повний текст рішення складено

07.06.2016

Суддя В. О. Кравчук