РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016Справа №910/29811/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

До Житлово-будівельного кооперативу "Квазар - 3"

Публічним акціонерним товариством "Київенерго".

Про стягнення 53 831,13 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Селезньова О.О. - представник

Від відповідача 1 Кобилецький В.В. - представник

Від відповідача 2 Онищук Т.В. - представник

Суть спору:

Заявлено позов про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Квазар-3" заборгованості за Договором на послуги водопостачання та водовідведення № 6373/408 від 05.03.1999 в розмірі 53 831,13 грн., в тому числі 34 169,63 грн. основного боргу, 9 246,27 грн. інфляційних, 3044,72 грн. 3% річних, 536,58 грн. пені, 6833,93 грн. штрафу.

Рішенням суду від 16.03.2015 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Квазар-3" (04108, м. Київ, вул. Наталії Ужвій, 4-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київодоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) 34169 (тридцять чотири тисячі сто шістдесят дев'ять) грн. 63 коп. - заборгованості, 536 (п'ятсот тридцять шість) грн. 58 коп. - пені, 6833 (шість тисяч вісімсот тридцять три) грн. 93 коп. - штрафу, 3 044 (три тисячі сорок чотири) грн. 72 коп. - 3% річних, 9246 (дев'ять тисяч двісті сорок шість) грн. 27 коп. - інфляційних втрат, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Квазар-3" залишено без задоволення, а Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 у справі № 910/29811/14 без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 22.09.2015 у справі № 910/29811/14 касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Квазар-3" задоволено частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 у справі № 910/29811/14 скасовано повністю.

Справу № 910/29811/14 передано на новий розгляд.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ, справу передано на новий розгляд судді Прокопенко Л.В.

Ухвалою від 01.10.2015 суддя Прокопенко Л.В. прийняла справу до свого провадження та призначила до розгляду на 28.10.2015.

27.10.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримані пояснення у справі.

В судовому засіданні 28.10.2015 оголошено перерву до 04.11.2015.

30.10.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримані пояснення до відзиву на позовну заяву.

В судове засідання 04.11.2015 представник позивача з?явився, надав клопотання про залучення у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а саме: ПАТ "Київенерго".

В судове засідання 04.11.2015 представник відповідача з?явився, надав усні пояснення по суті справи.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

За таких обставин, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи № 910/29811/14, суд вважає за доцільне залучити до участі у справі третю особу, а саме: ПАТ "Київенерго".

Ухвалою від 04.11.2015 розгляд справи відкладено на 24.11.2015 та залучено третю особу.

Ухвалою від 24.11.2015 розгляд справи відкладено на 19.01.2016.

В судове засідання 19.01.2016 представник позивача з?явився, надав усні пояснення по суті справи.

В судове засідання 13.01.2016 представник відповідача з?явився, надав клопотання про витребування додаткових доказів, а саме: просить суд витребувати у третьої особи документальні докази знаходження на балансі ПАТ "Київенерго" теплового пункта (котельні), який подає гарячу воду до будинку відповідача, а також дані про обладнання цього теплового пункту засобами обліку.

В судове засідання 19.01.2016 представник третьої особи з?явився, надав усні пояснення по суті справи.

Ухвалою від 19.01.2016 розгляд справи відкладено на 22.03.2016.

В судове засідання 22.03.2016 представники сторін з?явились, надали усні пояснення по суті справи.

Заслухавши представників, суд приходить до висновку про залучення іншого відповідача, а саме Публічне акціонерне товариство "Київенерго".

Відповідно до ст. 24 ГПК України, господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново

Відповідно до зазначено в. п.1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона.

Ухвалою суду від 22.03.2016 відкладено розгляд справи на 22.04.2016 та залучено до участі у справі іншого відповідача Публічне акціонерне товариство "Київенерго".

В судовому засіданні 22.04.2016 оголошено перерву до 17.05.2016

В судовому засіданні 17.05.2016 судом оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.03.1999р. між Державним комунальним об'єднанням "Акціонерна компанія "Київодоканал" (правонаступник - Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київодоканал" (позивач, постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом "Квазар-3" (відповідач, абонент) укладено Договір № 6373/4-08 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався надавати відповідачу послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент - розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65 (надалі - Правила користування).

Позивачем зазначено, що на підставі зазначеного Договору відповідачу було відкрито особові рахунки та присвоєно коди 7-707, за якими здійснюється розрахунок питної води та водовідведення, а код 7-50707, за яким здійснюється розрахунок питної води, що використовується відповідачем для підігріву та її водовідведення.

Відповідно до п. 2.1 Договору постачальник зобов'язаний: забезпечувати постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82; приймати каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що абонент зобов'язаний: сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього Договору; представляти перелік об'єктів, в тому числі субабонентів, яким подається вода (приймаються стоки) у відповідності з вимогами правил; відповідати за збереження водолічильників, водомірних вузлів, санітарний стан приміщення водомірного вузла; мати резерв водолічильників для негайної заміни вибувших із ладу приладів; при зміні своїх реквізиті повідомляти про це постачальника у семиденний термін.

Згідно з п. 3.1 Договору, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Відповідно до п. 3.4 Договору, кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водо лічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п. 21.2 Правил.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством у триденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів.

Відповідно п. 3.7 Договору, сторони погодили, що абонент у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг зобов'язаний у триденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів направити повноважного представника з обґрунтованими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 Договору, цей договір укладається з 5 березня 1999 по 5 березня 2009 і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається переукладеним на новий строк, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідач є споживачем послуг з постачання питної води, якість якої відповідає Державним санітарним нормам та правилам "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною"; позивачем належним чином виконувалися зобов'язання за Договором № 6373/4-08 на послуги водопостачання та водовідведення від 05.03.1999р. в частині надання відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення у період з 01.11.2011р. по 30.06.2014р. на суму 161689,98 грн., в підтвердження чого позивачем надано платіжні вимоги-доручення за період з листопада 2011 року по червень 2014 за абонентським кодом 7-707; платіжні вимоги-доручення за період з листопада 2011 року по червень 2014 року за абонентським кодом 7-50707; довідку № 8/15 від 31.01.2015 ПАТ Банк "Радикал" по ЖБК "Квараз-3" реєстр дебетових повідомлень по кодах 7-707, 7-50707 за період з 01.11.2011 по 30.06.2014; реєстр дебетових повідомлень ПАТ Банк "Радикал" по ЖБК "Квазар-3" по кодах 7-707, 7-50707 за період з 01.11.2011 по 30.06.2014; розшифровки рахунків абонента за період з листопада 2011 по червень 2014 за абонентським кодом 7-707; розшифровки рахунків абонента за період з листопада 2011 по червень 2014 за абонентським кодом 7-50707; відомості водовідведення ГВ по коду 7-707, 7-50707 за період з листопада 2011 по червень 2014; копії актів про зняття показань з приладу обліку.

Проте, як зазначав позивач вартість наданих відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення у період з 01.11.2011р. по 30.06.2014р. на суму 161689,98 грн. оплачена відповідачем частково, на суму 127520,35 грн., вартість наданих послуг на суму 34169,63 грн. відповідачем не оплачена.

Також, позивачем нараховані інфляційні втрати в розмірі 9246,27 грн., 3% річних в розмірі 3044,72 грн., пеня в розмірі 536,58 грн. та штраф в розмірі 6833,93 грн.

Відповідач, заперечуючи позов, посилається на те, що ЖБК "Квазар-3" не зобов'язаний сплачувати за постачання холодної води, що йде на підігрів. Однак, з 2005 року позивачем без узгоджень з відповідачем, відкрито окремий код за номером 7-50707 для обліку води, що використовується для виготовлення гарячої води. У зв'язку з чим, відповідач просить суд відмовити в позові.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Стаття 20 зазначеного закону визначає обов'язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку. Порядок справляння плати за надання послуг з питного водопостачання встановлюється законодавством. Тарифи на надання послуг з питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат і повинні повністю відшкодовувати експлуатаційні витрати та забезпечувати надійну роботу об'єктів централізованого питного водопостачання і водовідведення.

Правила користування системами водопостачання та водовідведення в містах і селищах України № 65, затверджені 01.07.94 року Державним комітетом по житлово-комунальному господарству втратили чинність з прийняттям Міністерством з питань житлово-комунального господарства України наказу № 190 від 27.06.2008 року, яким затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України.

В силу статті 3 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" названі Правила є частиною законодавства у сфері питної води та питного водопостачання.

У відповідності до п.2.1 Правил, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги", яким, згідно п.2.2 Правил, визначаються істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Умовами п. п. 12.5 та 1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 року за № 165/374 передбачено, що рахунки за воду складаються на підставі тарифів, що діють у даній місцевості або населеному пункті.

Відповідно до п. 12.6 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 року за № 165/374. рахунки за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення виставляються абоненту за допомогою автоматизованих систем на базі ЕОМ.

Як встановлено судом, спожиті відповідачем вода та послуги з водовідведення, що були надані/поставлені за договором обліковуються позивачем по коду 7-707, за якими здійснюється розрахунок питної води та водовідведення, а код 7-50707, за яким здійснюється розрахунок питної води, що використовується відповідачем для підігріву та її водовідведення. Позивач нараховує відповідачу заборгованість як по коду № 7-707, так і по коду № 7-50707.

Відповідач відповідно до своїх пояснень зазначає, що заборгованість в розмірі 34169,63 виникла виключно за послуги постачання холодної води, яка йде на підігрів.

В силу приписів статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України №190, які набули чинності у жовтні 2008 року врегульовано порядок проведення розрахунків за відпущену питну воду та приймання стічних вод. Так, зокрема, пунктом 3.13 Правил розрахунки з виробником послуг центрального водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюють суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне відання, користування, концесію.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень) фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Згідно статті 257 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію.

Гаряча та перегріта вода є продукцією енергопостачальника та/або виробника, а споживачем холодної води як складової гарячого водопостачання є виробник та/або постачальник енергії.

Механізм формування тарифу на гарячу воду передбачений постановами Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 року №955 "Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води" та від 01.06.2011 року №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги". Так, зокрема, у пунктах 18, 70 постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2001 року зазначається про те, що холодна вода входить до вартості гарячої води.

Враховуючи, наявні матеріали справи, зміст договору укладеного між сторонами, наявні в матеріалах справи докази суд дійшов висновку, що укладеним між сторонами договором 6373/4-08 від 05.03.1999 не було врегульовано питання щодо постачання питної холодної води для виготовлення гарячої, в зв'язку із чим стягнення заборгованості а розмірі 5818,67 грн. є безпідставним.

Разом з тим, суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок оплатити як стоки холодної, так і стоки гарячої води з огляду на таке.

За Договором постачальник зобов'язався забезпечити абоненту постачання питної води та прийняття від абонента каналізаційних стоків.

Пунктом 1.4 Правил №190 встановлено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил № 37, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно з пунктом 1.2 Правил № 37 останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Пунктом 1.4 Правил № 37 передбачено, що:

абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації;

стічні води підприємств - це усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до пункту 2.4 Правил № 37 підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

За таких обставин господарський суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення вартості послуг з приймання стоків гарячої води, в розмірі480,08 грн.

За матеріалами справи, станом на час прийняття рішення заборгованість відповідача перед позивачем за послуги з водопостачання та водовідведення, надані на підставі договору, становить 27870,88грн

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач також просить стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати в розмірі 9246,27 грн., 3% річних в розмірі 3044,72 грн., пеня в розмірі 536,58 грн. та штраф в розмірі 6833,93 грн.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вимоги статей 530, 611, 612, 614 ЦК України та зважаючи на наявну суму боргу, суд погоджується з доводами позивача про те, що несплата заборгованості по договору є порушенням зобов'язання, а тому наявні підстави для застосування встановленої статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальності та, відповідно, часткового задоволення вимог щодо стягнення з ЖБК "Квазао-3" на користь ПАТ "АК "Київводоканал" інфляційних втрат у розмірі 7674,40 грн. та 2527,12 грн. - 3% річних.

Сторони погодили відповідно до п. 4.2-4.3 договору, що за повну або часткову несплату послуг водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20% несплаченої суми. До повного погашення абонентом заборгованості постачальник має право припинити подачу води та приймання стоків. За несвоєчасну оплату послуг водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 відсотка несплаченої суми за кожний день прострочки.

Пункт 6 статті 232 ГК України визначає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом здійснено розрахунок розміру пені. Пеня підлягає частковому задоволенню в розмірі 445,36 грн.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 20 % штрафу від суми заборгованості ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та договору, судом встановлено наявність заборгованості у відповідача, а відтак відповідні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 5672,16 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити частково.

2 Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Квазар-3" ( 04108, м. Київ, вул.. Наталії Ужвій, 4-А, код за ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" ( 01015, м. Київ, вул.. Лейпцизька, 1-а, ) основну заборгованість в розмірі 28350 (двадцять вісім тисяч триста п'ятдесят) грн. 96 коп., інфляційні втрати в розмірі 7677 ( сім тисяч шістсот сімдесят сім) грн.. 40 коп., 3 % річних в розмірі 2527 ( дві тисячі п'ятсот двадцять сім) грн.., 12 коп., пеню в розмірі 445 ( чотириста сорок п'ять) грн.. 36 коп., штраф в розмірі 5672 ( п'ять тисяч шістсот сімдесят дві) грн..16 коп., судовий збір в розмірі 1516 ( одна тисяча п'ятсот шістнадцять) грн.. 41 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Л.В. Прокопенко