РІШЕННЯ

24 травня 2016 року Справа № 913/491/16

Провадження №4/913/491/16

За позовом

Публічного акціонерного товариства "БМ Банк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Донснабресурс, м. Луганськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Східно українська виробничо інженерна компанія "Граніт", смт. Станиця Луганська Станично-Луганського району Луганської області

про стягнення 2 416 689 грн. 68 коп.

Суддя: Старкова Г.М.

Секретарь судового засідання - помічник судді Наумова В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 05-5/96 від 24.12.2015;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором поруки № 037/30/121012-6 від 12.10.2012 укладеного в рамках договору № 037/30/121012 відновлюваної кредитної лінії від 12.10.2012 в сумі 2416689 грн. 68 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 1436708 грн. 98 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 536241 грн. 50 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 333227 грн. 87 коп., пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом в сумі 110511 грн. 33 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем договірних зобовязань в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним. Крім того, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню.

Представник позивача у судовому засіданні 19.04.2016 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтованість позовних вимог.

Відповідач відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи не представив, правом на участь повноважних представників у судових засіданнях не скористався.

В ухвалах господарського суду Луганської області від 19.04.2016, 11.05.2016 явка учасників процесу в судове засідання не визнавалася обовязковою.

При цьому, відповідач не заявив клопотання про відкладення розгляду справи з наведенням відповідного обґрунтування необхідності такого відкладення та доданням доказів поважності неприбуття у дане судове засідання.

Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" розяснено, що учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1-4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14). Так, учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов:

1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

2) У разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву повязано з його діяльністю).

3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством звязку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством звязку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Так, відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.04.2016 місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю Донснабресурс є 91015, м. Луганськ, кв.Зарічний, буд.8 кв.4.

Листом від 16.03.2015 №511-30-100 УДППЗ «Укрпошта» повідомляє, що відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), органи поштового зв'язку не здійснюють пересилання поштових відправлень до вказаного населеного пункту тимчасово не здійснюється.

Разом з тим, оскільки відповідач у справі знаходиться на території проведення АТО інформація про час і місце судового засідання також була розміщена на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), про що свідчить роздрукована сторінка з мережі Інтернет(а.с.6, 55).

Таким чином, судом вжито відповідні заходи щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, тому у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК (аналогічна позиція викладена у Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача відзив на позовну заяву не надала, правом на участь повноважних представників у судових засіданнях не скористалася.

Тому, дана справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача 24.05.2016 у судовому засіданні подав суду заяву, якою просить суд направити копію повного тексту рішення суду у даній справі на юридичну адресу позивача та на адресу, яка зазначена у заяві. Вказана заява судом розглянута, задоволена та долучена до матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством БМ БАНК( скорочена назва АТ «БМ Банк» (далі за текстом Банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Східно-українська виробничо-інженерна компанія Граніт (далі за текстом - Позичальник, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача) укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 037/30/121012 від 12.10.2012 (далі за текстом - кредитний договір), відповідно до умов якого, банк зобов'язався надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язався отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 1 442 000 грн. 00 коп. (надалі - кредит) та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1. кредитного договору). Між сторонами також укладені додаткові договори № 1 від 02.08.2013, №2 від 13.12.2013, № 3 від 23.05.2014 до договору відновлювальної кредитної лінії № 037/30/121012 від 12.10.2012.

Згідно з п. 1.2. кредитного договору, кредит надається у вигляді кредитної лінії з остаточним терміном повернення не пізніше 10 жовтня 2014 року.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит повертається не пізніше 10 жовтня 2014 року відповідно до узгодженого сторонами графіку.

Згідно з п. 1.6.1.1 кредитного договору, проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 23,5 % річних, яка може бути змінена в порядку, визначеному цим договором.

Додатковими договорами №1 від 02.08.2013, №2 від 13.12.2013, № 3 від 23.05.2014 до договору відновлювальної кредитної лінії № 037/30/121012 від 12.10.2012 вносилися певні зміни до договору, а додатковим договором до кредитного договору №3 від 23.05.2014 сторони встановили, що з 23.05.2014 розмір процентів становить 25% річних.

За змістом п. 1.6.1.2 кредитного договору, проценти нараховуються методом факт/факт для позичкової заборгованості в національній валюті України. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім відповідно до умов договору даного договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважаються одним днем.

Згідно з п. 1.6.1.3 кредитного договору, перша сплата позичальником процентів відбувається не пізніше 31 травня 2012 року за період з першого дня видачі кредиту по 25-го жовтня 2012 року включно (з урахуванням положень п.1.6.1.2 цього договору). Всі наступні сплати процентів відбуваються в розрахунку з 26-го числа попереднього місяця по 25-е число включно звітного місяця та сплачуються позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, а у разі повного строкового або дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту.

Відповідно до п.1.6. та п. 4.3.1. кредитного договору, позичальник зобовязаний своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобовязання даного договору.

Позивач у позові зазначив, що взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів в строки, що передбачені п.п.1.6, 1.6.1, 4.3, 4.3.3 кредитного договору, позичальник ( третя особа у справі) належним чином не виконує.

Згідно з п. 2.3.1. кредитного договору, банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником взятих на себе обов'язків та недотримання умов, передбачених цим договором та або документами забезпечення, вимагати (незважаючи на те, що в цьому договорі можуть бути інші умови) негайного повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті по цьому договору) в т.ч. але не виключно, зокрема, якщо:

- позичальник не зможе вчасно сплатити суму кредиту, її частину або проценти за користування кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим договором;

- з'являються обставини, які по обґрунтованому висновку банку призведуть до того, що позичальник не виконає свої зобов'язання за цим договором.

Відповідно до п. 6.1.1 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом та комісійних винагород, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Також, в якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязання за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» (далі за текстом Кредитор, позивач), Товариством з обмеженою відповідальністю «Донснабресурс» (далі за текстом- Поручитель, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Східно-українська виробничо-інженерна компанія Граніт (далі за текстом Боржник, третя особа у справі) укладено договір поруки № 037/30/121012-6 від 12.10.2012( далі за текстом - договір поруки), згідно якого поручитель поручається перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (п.1.1 договору поруки).

Відповідно до п.2.1 договору поруки, у разі порушення боржником зобовязання за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У разі порушення боржником умов виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору, в порядку, передбаченому цим договором (п.2.1 договору поруки).

Згідно із п. 3.1 договору поруки, поручитель відповідає за зобовязанням за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Пунктом 4.2. договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя.

Позивач у позові вказує на те, що договір поруки діє до 09.10.2017.

Також, позивач у позові зазначив, що з початку листопада 2015 року пересилання пошти до м. Луганськ не здійснюється. Надіслати офіційну письмову претензію (вимогу) відповідачу про погашення заборгованості за кредитним договором не уявлялося можливим.

Позивач на адресу відповідача надіслав претензію (вимога) від 20.04.2016 №30-03/292, за якою просив протягом пяти днів з моменту отримання даної претензії, достроково повернути в повному обсязі на рахунок банку погашення кредитної заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Східно-українська виробничо-інженерна компанія Граніт за договором відновлювальної кредитної лінії № 037/30/121012 від 12.10.2012 суми заборгованості за кредитним договором, яка станом на 22.02.2016 складає 2 416 689 грн. 68 коп. Відповідач відповідь на претензію (вимога) не надав, заборгованість за кредитним договором не сплатив. Крім того, позивачем на адресу третьої особи направлена претензія (вимога) від 20.04.2016 № 30-03/291 з аналогічними вищевказаними вимогами.

Також позивач зазначив, що рішенням господарського суду Луганської області від 15.02.2016 у справі №913/1250/15 позовні вимоги Публічним акціонерним товариством БМ Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю Східно-українська виробничо-інженерна компанія Граніт про стягнення 2 658 775 грн. 94 коп. задоволені частково, та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 1436708 грн. 98 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 461593 грн. 72 коп.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання та надав третьої особі відповідні кредитні кошти, шляхом перерахування коштів з позичкового на поточний рахунок відповідача, що підтверджуються наданими позивачем виписками по особовим рахункам третьої особи з 01.01.2000 по 09.08.2015 і 12.10.2012 по 07.12.2015.

Проте, третя особа (позичальник) свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у визначений договором строк належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 22.02.2016 утворилась заборгованість за кредитом в сумі 1 436 708 грн. 98 коп. за період з 12.10.2012 по 21.02.2016, заборгованість за процентами в сумі 536241 грн. 50 коп. за період з 16.10.2012 по 21.02.2016, згідно наданого позивачем розрахунку.

Крім того, у зв'язку з простроченням позичальником (третя особа) зобов'язань за кредитним договором, позивачем також нараховано пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 333 227 грн. 87 коп. за період з 22.08.2015 по 21.02.2016, пеню за порушення строку сплати процентів за користування кредитом в сумі 110511 грн. 33 коп. за період з 22.08.2015 по 21.02.2016 (п. 6.1.1 кредитного договору), згідно наданого позивачем розрахунку.

Оскільки позичальник (третя особа, боржник) свої зобовязання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у визначений договором строк належним чином не виконав, тому позивач, посилаючись на умови п. п.1.2., 2.1., 3.1. договору поруки, звернувся до суду про стягнення з поручителя (відповідач у справі) вищевказаних сум, оскільки відповідач (поручитель) та тертя особа (боржник) несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

У звязку з невиконанням позичальником своїх грошових зобовязань, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 2 416 689 грн. 68 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 1 436 708 грн. 98 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 536 241 грн. 50 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 333 227 грн. 87 коп., пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом в сумі 110 511 грн. 33 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на умови договору поруки № 037/30/121012-6 від 12.10.2012 укладеного в рамках договору відновлюваної кредитної лінії №037/30/121012 від 12.10.2012 та положення ст.ст. 525, 526, 530, 543, 549, 550, 554, 610, 612, 629, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 193, 231 Господарського кодексу України .

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, у судове засідання не прибув.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача відзив на позовну заяву не надала.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог за позовом, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами існують кредитні відносини.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір відновлювальної кредитної лінії № 037/30/121012 від 12.10.2012 є кредитним договором, згідно якого, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2. ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, за приписами Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 254, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (п.п.4.2.,4.3.). До первинних документів відносяться меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій) (п. 4.4."б" Положення). Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи (п. 4.6. Положення): меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Як було вказано вище, 12.10.2012 між позивачем та третьою особою у справі укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 037/30/121012 на виконання умов якого позивач надав третій особі відповідні кредитні кошти, що підтверджено виписками по особистим рахункам третьої особи- Товариства з обмеженою відповідальністю "Східно українська виробничо інженерна компанія "Граніт", з остаточним строком повернення не пізніше 10 жовтня 2014 року. Між сторонами також укладені додаткові договори № 1 від 02.08.2013, №2 від 13.12.2013, № 3 від 23.05.2014 до договору відновлювальної кредитної лінії № 037/30/121012 від 12.10.2012.

Також, між Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» (далі за текстом Кредитор, позивач), Товариством з обмеженою відповідальністю «Донснабресурс» (далі за текстом - Поручитель, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Східно-українська виробничо-інженерна компанія Граніт (далі за текстом Боржник, третя особа у справі) укладено договір поруки № 037/30/121012-6 від 12.10.2012( далі за текстом - договір поруки), згідно якого поручитель поручається перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (п.1.1 договору).

Натомість, ТОВ Східно-україхнська вирорбничо-інженерна компанія Граніт (третя особа, позичальник) взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором стосовно повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом належним чином не виконував, та починаючи з серпня 2014 року відповідні суми кредиту повертав несвоєчасно та не в повному обсязі, а з 23.05.2014 припускався порушень щодо розміру та строків сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 22.02.2016 утворилась заборгованість за кредитом в сумі 1 436 708 грн. 98 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 536 241 грн. 50 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача- Товариства з обмеженою відповідальністю «Донснабресурс» (поручителя) посилаючись на умови п. п.1.2., 2.1., 3.1. договору поруки.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 43, 33 Господарського процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів належного виконання зобовязань за договором поруки №037/30/121012-6 від 12.10.2012 укладеного в рамках договору №037/30/121012 відновлюваної кредитної лінії від 12.10.2012 не надав.

Відповідач умови договору виконував неналежно та не в повному обсязі і починаючи з 23.05.2014 здійснював повернення кредиту не в повних сумах та припускав порушення строків оплати. У звязку з чим, за відповідачем перед позивачем станом на 22.02.2016 утворилась заборгованість за кредитом в сумі 1 436 708 грн. 98 коп.

Також, відповідач здійснював повернення процентів за користування кредитом не в повних сумах та припускав порушення строків оплати, тому станом на 22.02.2016 утворилась заборгованість за процентами в сумі 536 241 грн. 50 коп.

Відповідач доказів належного оплати заборгованості за кредитом, процентами та комісією суду не представив та не надав власного розрахунку суми основного боргу, у звязку з чим суд керується розрахунком позивача.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України відповідно до яких, якщо договором передбачений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, які належать йому згідно ст. 1048 ЦК України.

Так, в силу приписів статті 1050 Цивільного кодексу України та умов пункту 2.3 кредитного договору, у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань, зокрема, щодо своєчасного повернення кредиту і сплати відсотків, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній частині.

Виходячи з фактичних обставин справи, зібраних доказів та наведених вище норм чинного законодавства, слід зазначити, що на момент звернення позивачем до суду у останнього виникло право вимоги заборгованості за кредитом та відсотками.

Суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 1 436 708 грн. 98 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 536 241 грн. 50 коп. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 333 227 грн. 87 коп. за період з 22.08.2015 по 21.02.2016, пені за несвоєчасне повернення процентів в сумі 110511 грн. 33 коп. за період з 22.08.2015 по 21.02.2016 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.1.1 кредитного договору передбачено право банку, у звязку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом та комісійних винагород, нараховувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зазначеним Законом України, що є спеціальним, дія якого поширюється лише на певне коло субєктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють або здійснювали господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

На виконання статті 6 Закону Національний банк України направив всім банкам лист від 27.10.2014 № 18-112/64138 про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з частиною 5 статті 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на Кабінет Міністрів України покладено обовязок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 був затверджений перелік населених пунктів, до якого включено селище міського типу Станиця Луганська Луганської області, яке згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 15.02.2015 є місцезнаходженням відповідача.

В подальшому, 05.11.2014 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

За результатом розгляду адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс" до Кабінету Міністрів України постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 у справі №826/18327/14 визнано не чинним розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України" від 30.10.2014 № 1053-р.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 у зазначеній адміністративній справі залишена без змін та набрала законної сили відповідно до статті 254 КАС України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, прийняття Кабінетом Міністрів України Розпорядження № 1079-р від 05.11.2014 не скасовує Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та не робить його недійсним.

Крім того відповідно до статті 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Так відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014, введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі безпеки України, видано наказ від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014.

В той же час, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085 від 07.11.2014р. Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюються свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення в редакції Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1276-р від 02.12.2015 був затверджений перелік населених пунктів, до якого включено і м. Луганськ, де проводив свою господарську діяльність відповідач.

Отже, проведення з 07.04.2014 антитерористичної операції на території Луганської області, до складу якої відноситься і селище міського типу Станиця Луганська Луганської області, визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Більш того, проведення антитерористичної операції на території Луганської області є загальновідомим фактом.

Статтею 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Закріплене в статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" право субєкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, бути звільненим від відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту на період проведення антитерористичної операції не може бути ілюзорним, носити декларативний характер. Зазначене право повинно бути гарантованим, незалежно від того чи забезпечено державним органом передумови виконання зазначеного Закону повною мірою.

З урахуванням встановлених обставин, приписів чинного законодавства та, зокрема, визначеної компетентним органом території проведення антитерористичної операції та терміну її проведення, суд вважає, що до правовідносин щодо нарахування пені слід застосувати норми статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо введення мораторію на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями, у звязку з чим в задоволенні вимог щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 333 227 грн. 87 коп. за період з 22.08.2015 по 21.02.2016, пені за несвоєчасне повернення процентів в сумі 110511 грн. 33 коп. за період з 22.08.2015 по 21.02.2016 слід відмовити в повному обсязі.

За таких обставин, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 1 436 708 грн. 98 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 536 241 грн. 50 коп. (всього 1972950 грн. 48 коп.). У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

У судовому засіданні 24.05.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору в сумі 29594 грн. 26 коп. покладаються на відповідача пропорційно обґрунтовано заявлених та задоволених вимог.

Керуючись, ст. ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю Донснабресурс, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Східно українська виробничо інженерна компанія "Граніт" про стягнення 2 416 689 грн. 68 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Донснабресурс, кв. ЗарічнийАДРЕСА_1, м. Луганськ, на користь Публічного акціонерного товариства БМ-Банк, бульв. Т.Шевченка, 37/122, м. Київ, , заборгованість за кредитом в сумі 1 436 708 грн. 98 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 536 241 грн. 50 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 29 594 грн. 26 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Повне рішення складено і підписано 30.05.2016.

Суддя Г.М. Старкова