ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 р. Справа № 909/322/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак",

вул. Вокзальна, 1, м. Жидачів, Львівська область,81700;

вул. Друкарська, 2, м. Жидачів, Львівська область, 81700;

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мізунь",

вул. Ровенька, 1, с. Новий Мізунь, Долинський район,

Івано-Франківська область,77543;

про: стягнення 75 615,49грн., з яких: 72 000,00грн. - основний борг, 998,83грн. - 3% річних,

2 619,66грн. - інфляційні втрати,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність б/н від 18.03.2016р.);

від відповідача: не з"явилися.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ "Модерн Пак" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просить суд, стягнути з відповідача - ТОВ "Мізунь" 75 646,35грн., з яких: 72 024,22грн. - основний борг, 1 000,45грн. - 3% річних, 2 621,68грн. - інфляційні втрати.

Представник позивача в судовому засіданні, подав клопотання про зменшення розміру позовних вимог б/н (вх№7593/16) від 31.05.16р., просить суд, стягнути з відповідача 75 615,49грн., з яких: 72 000,00грн. - основний борг, 998,83грн. - 3% річних, 2 619,66грн. - інфляційні втрати.

Беручи до уваги правила ст.22 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі, має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, п.3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р., за змістом якого, в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір, будь-які підстави припинення провадження у справі, в частині зменшення позовних вимог, у господарського суду відсутні, судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, а спір вирішується виходячи зі зменшеної ціни позову.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги (зменшені), вказуючи при цьому на:

- поставку позивачем та отримання відповідачем, по видаткових накладних №23071 від 23.07.15р., №28077 від 28.07.15р., №07086 від 07.08.15р., №14081 від 14.08.15р., №21081 від 21.08.15р., товару (стретч машинний, стрічка, пряжка дротяна), на загальну суму 93 607,45грн;

- неналежне виконання відповідачем зобов"язання по оплаті коштів за поставлений товар, внаслідок чого, неоплаченою залишилась вартість отриманого товару в розмірі 72 000,00грн. (21 607,45грн.- відповідачем сплачено);

- звернення до відповідача з вимогою № 11 від 29.02.16р., про оплату коштів за поставлений товар, яка залишилась без належного реагування з боку відповідача;

- приписи ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі яких, відповідачу нараховано 998,83грн. - 3% річних, 2 619,66грн. - інфляційних втрат;

- норми ст.ст.11, 202, 525, 526, 610, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст.181,193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.05.16р. Будь-яких заперечень в спростування заявлених позовних вимог, відповідач суду не подав.

За таких обставин, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, враховуючи той факт, що відповідач відповідно до вимог чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Дослідженням обставин справи, судом встановлено, що позивачем - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" поставлено, а відповідачем - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мізунь" отримано, по видаткових накладних №23071 від 23.07.15р., №28077 від 28.07.15р., №07086 від 07.08.15р., №14081 від 14.08.15р., №21081 від 21.08.15р., товар (стретч машинний, стрічка, пряжка дротяна) на загальну суму 93 607,45грн.

При цьому, підписання відповідачем, без жодних зауважень, видаткових накладних (а.с.9-13), які є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідають вимогам ст. 9 цього Закону та п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, фіксують факт здійснення господарської операції, в даному випадку, поставку товару постачальником покупцю та є підставою для виникнення у відповідача обов"язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем частково здійснено розрахунок за отриманий товар в сумі 21 607,45грн. Неоплаченою залишилась вартість поставленого товару в розмірі 72 000,00грн.

Позивач звертався до відповідача вимогою №11 від 29.02.16р., про оплату коштів за поставлений товар (а.с.14-16). Листом №8 від 15.01.16р., відповідач - ТОВ "Мізунь", гарантував позивачу - ТОВ"Модерн Пак", сплатити заборгованість за отриманий товар в сумі 72 000,00грн., згідно графіку оплат до 31.01.16р. - 60 000,00грн., до 15.02.16р. - 12 000,00грн. (а.с.17).

Проте, станом на 31.05.16р. в матеріалах справи відсутні відомості, які підтвердили б здійснення відповідачем розрахунку за поставлений товар в сумі 72 000,00грн.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з договору та інших правочинів.

Приписами ч.1 ст.202, ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, встановлено, що договором/правочином є домовленість двох або більше сторін/дія особи, спрямована на встановлення/набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч.ч.1,2 ст.205 Цивільного кодексу України).

Суд вважає, що в даному випадку, між сторонами мають місце правовідносини, що склалися на підставі укладеного у спрощений спосіб договору поставки.

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму (ст.655 Цивільного кодексу України).

Термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений спеціальною нормою права ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Оскільки, інший строк оплати товару у видаткових накладних сторонами не встановлений, то відповідач мав провести розрахунок з позивачем після отримання товару. Така ж правова позиція викладена у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Оскільки, відповідач неналежно виконав свої зобов"язання щодо здійснення повних розрахунків за отриманий товар, то вимога позивача про стягнення з відповідача 72 000,00грн., підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки в тому числі передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України /боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

Таким чином, позивачем правомірно нараховано відповідачу 3% річних, за період з 02.10.15р. по 18.03.16р., в сумі 998,83грн. та інфляційних втрат, за період листопад 2015р. - січень 2016р., в розмірі 2 619,66грн.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

В силу п. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання. Відповідач в судові засідання жодного разу не з"явився, своїми правами, наданим йому ст.ст. 22, 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, будь - яких заперечень проти позову чи доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував.

Отже, на основі вищевикладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача вартості поставленого товару в сумі 72 000,00грн., 3% річних в сумі 998, 83грн., інфляційних втрат в сумі 2 619,66грн., правомірна, обґрунтована, документально підтверджена і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові

витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст. 11, 202, 205, 509, 525, 526, 626, 655, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 181, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мізунь" про стягнення 75 615,49грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мізунь", вул. Ровенька, 1, с. Новий Мізунь, Долинський район, Івано-Франківська область,77543 (ідентифікаційний код 32149452) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Модерн Пак", вул. Вокзальна, 1, м. Жидачів, Львівська область, 81700 (ідентифікаційний код 30028601) 72 000,00грн. (сімдесят дві тисячі грн. 00коп.) - заборгованості, 998, 83грн. (дев"ятсот дев"яносто вісім грн. 83коп.) - 3% річних, 2 619,66грн. (дві тисячі шістсот дев"ятнадцять грн. 66коп.) - інфляційних втрат, 1 378,00грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.06.16р.

Суддя С.Кобецька