КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа№ 910/31672/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року

у справі № 910/31672/15 (суддя - Турчин С.О.)

за первісним позовом Приватного акціонерного товариства «Київстар»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій»

про стягнення 578 879, 57 грн

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій»

до Приватного акціонерного товариства «Київстар»

про тлумачення підпункту 7.2.1 пункту 7.2. договору

за участю представників сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Алдошина Н.О., довіреність б/н від 23.03.2016 року

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): С.П.Даниленко, директор, наказ № 1-к від 03.07.2013 року, Прохода Ю.В., довіреність № 843 від 05.01.2016 року, Малиш В.В., довіреність № 844 від 05.01.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Київстар» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» про стягнення неустойки в розмірі 578 879,57 грн (а.с. 8-12 том 1).

В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ «Київстар» посилається на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» строків передачі позивачу виконавчої документації згідно умов договору купівлі-продажу №24669 від 15.02.2012 року, що, на думку позивача, є підставою для нарахування договірної неустойки.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції до початку розгляду спору по суті Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» подало зустрічний позов про надання тлумачення підпункту 7.2.1 пункту 7.2. договору купівлі-продажу № 24699 від 15.02.2015 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Київстар» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» (а.с. 97-100 том 1).

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що підпунктом 7.2.1. пункту 7.2. договору купівлі-продажу №24699 від 15.02.2012 (у редакції додаткової угоди № 24669-02 від 05.06.2013) сторонами було визначено, що базою нарахування пені (умовою нарахування пені) за прострочені зобов'язання за договором є вартість непереданих в строк волокон. Передача волокон була здійснена ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» у строки визначені договором, а тому, на думку відповідача (позивача за зустрічним позовом), відсутні підстави (обставини) для нарахування неустойки, оскільки, відсутнє прострочення у передачі волокон. Заявлення ПАТ «Київстар» первісного позову про стягнення неустойки у розмірі 578879,57 грн., за твердженням позивача за зустрічним позовом, свідчить про недосягнення сторонами згоди щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про тлумачення змісту договору для спільного розгляду з первісним позовом (а.с. 173-175 том 1).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року в задоволенні первісного позову відмолено повністю. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю (а.с. 154-163 том 2).

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив з того, що сторонами у п. 7.2.1. договору поставки, на підставі якого заявлені вимоги первісного позову, не досягнуто згоди щодо визначення розміру штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» щодо передачі виконавчої документації на побудовану ВОЛЗ. Разом з цим, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про тлумачення п. 7.2.1. договору, суд дійшов висновку, що зустрічні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спрямовані на встановлення фактичних обставин, існування яких є підставою для застосування передбаченої даним пунктом договору неустойки, а не на встановлення дійсної волі сторін при укладенні договору та його змісту.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач (відповідач за зустрічним позовом), Приватне акціонерне товариство «Київстар», подав апеляційну скаргу № 4893/06 від 25.02.2016 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі №910/31672/1 в частині відмови в задоволенні первісного позову щодо стягнення неустойки у розмір 578 879,57 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

У поданій апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Київстар» стверджує, що Господарським судом міста Києва неповно з'ясовано дійсних обставин справи, а саме правовідносин, які склались між сторонами, умов договору та зобов'язань кожної із сторін. Апелянт зазначає, що поданими доказами підтверджується неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині своєчасної передачі виконавчої документації, що є підставою для застосування саме договірної неустойки, розмір та порядок розрахунку якої визначено сторонами у п. 7.2.1. договору на основі вільного волевиявлення, що не суперечить чинному законодавству України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі №910/31672/15 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 20.04.2016 року.

05.04.2016 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача (позивача за зустрічним позовом) надійшов відзив №748 від 04.04.2016 (вх. №09-11/7191/16) на апеляційну скаргу, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» зазначає про законність та обґрунтованість рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016, не погоджується з доводами апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Київстар» та просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

У судовому засіданні 20.04.2016 року Київським апеляційним господарським судом оголошувалась перерва до 25.05.2016 року та на підставі клопотання сторін ухвалою суду від 20.04.2016 року відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення спору.

13.05.2016 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» до Київського апеляційного господарського суду надійшли додаткові письмові пояснення (вх. №09-11/945/16) по суті спору, які долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.05.2016 року представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі №910/31672/15 в частині відмови в задоволенні первісного позову щодо стягнення неустойки у розмір 578 879,57 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представники відповідача (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 25.05.2016 року заперечили проти доводів апелянта, просили рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі №910/31672/15 залишити без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

15.02.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Київстар» (покупець, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Будремкомплекс» (постачальник) було укладено договір купівлі-продажу №24669 (а.с. 17-25 том 1), відповідно п. 1.1. якого ТОВ «Науково-виробнича компанія «Будремкомплекс» відповідно до укладених замовлень зобов'язалось передати за плату ПАТ «Київстар» волокна, що міститимуться у ВОЛЗ, які будуть побудовані продавцем у строки, вказані у відповідних замовленнях.

Договором визначено, що волокно - це оптичне волокно, що міститься у ВОК та оконечене ODF. ODF продається покупцю у складі волокон. Волоконно-оптична лінія зв'язку (ВОЛЗ) - лінійно-кабельна споруда, яка складається з ВОК, з'єднувальних муфт, оптичного кросу, пристроїв захисту від небезпечних впливів, контрольно-вимірювальних пунктів (КВП), систем маркування та попередження, будівельних конструкцій траси прокладання. Під документацією розуміється виконавча документація на побудовану ВОЛЗ, що складається з: 1) титульного аркуша виконавчої документації; 2) паспорта траси ВОЛЗ (у складі: титульного аркушу, робочої документації проекту, скоригованої відповідно до виконаних у натурі робіт у процесі будівництва, з обов'язковою прив'язкою розміщення муфт і КВП, ситуаційного плану траси (схематичне зображення проходження ВОК на мапі з мірилом 1:100000), картограми прокладання ВОК по населеним пунктам в каналізації, схеми прокладання ВОК у приміщеннях, довідки про відсутність претензій до продавця від землевласників/землекористувачів земельних ділянок, по яких прокладено кабель (при заміській прокладці кабелю) та акти приймання робіт по прокладці ВОК в кабельній каналізації, затверджені власниками земельних ділянок, по яких прокладено ВОК, документальні підтвердження погодження (дозволу) безстрокового прокладання ВОК із землевласниками та землекористувачами земельних ділянок, по яких прокладено ВОК та власниками інших комунікацій); 3) паспорта на змонтовані регенераційні ділянки (у складі: титульного аркуша, протоколів оптичних вимірювань, виконаних оптичними тестерами від ODF до ODF, рефлекторами регенераційної ділянки, протоколів електричних вимірювань ізоляції оболонки кабелю між КВП та на регенераційній ділянці, ситуаційних схем розварювання оптичних волокон на оптичних кросах, актів на додаткові муфти з обґрунтуванням причин, які зумовили їх монтаж); 4) монтажної документації на змонтовані з'єднувальні муфти та розгалужувальні муфти ( у складі: титульного аркуша; ситуаційних схем розварювання оптичних волокон в розгалужувальних муфтах, паспортів на змонтовані муфти, скелетної схеми розміщення муфт); 5) робочої документації на ВОК (у складі: титульного списку, заводських паспортів на будівельні довжини ВОК, протоколів вхідного контролю параметрів ВОК, актів на приховані роботи, що підписуються сторонами, укладальної відомості будівельних довжин ВОК, протоколів вимірювань опору ізоляції ВОК як до, так і після прокладання кабелю).

Пунктом 1.2. договору визначено, що вартість, кількість, строк передачі волокон, довжина ВОЛЗ та траси їх прокладання зазначені у замовленнях до договору. Вартість волокон визначається на основі цін, затверджених сторонами у прейскуранті цін, що міститься у Додатку №4 до договору.

Відповідно до п. 1.5. договору передача волокон у власність покупця посвідчується актом приймання-передачі волокон, що підписується сторонами, право власності на волокна переходить від ТОВ «Науково-виробнича компанія «Будремкомплекс» до покупця у момент підписання Акту.

Згідно із п. 2.7., 2.9. договору продавець зобов'язаний після закінчення роботи робочої комісії передати волокна покупцю за Актом; після передачі покупцю (ПАТ «Київстар») волокон підготувати та передати останньому за актом приймання-передачі оригінали документації у строк, передбачений відповідним замовленням.

Ціна договору становить загальну суму оплат, що будуть здійснені покупцем за цим договором. (п. 6.1. договору).

Пунктом 6.3. договору сторонами погоджений порядок оплати, за умови, якщо інше не вказано сторонами у самому замовленні.

30.11.2012 року між ПАТ «Київстар» та ТОВ «Науково-виробнича компанія «Будремкомплекс» було укладено додаткову угоду № 24669-01 (а.с. 26 том 1), якою продовжено строк дії договору до 31.12.2013 року, а в частині відповідальності, гарантійних та фінансових зобов'язань - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Крім того, сторони дійшли згоди, що якщо на момент закінчення строку дії договору залишається невиконаним будь-яке замовлення, договір продовжує свою дію до моменту виконання сторонами своїх зобов'язань за цим замовленням.

05.06.2013 року між ПАТ «Київстар» та ТОВ «Науково-виробнича компанія «Будремкомплекс» було укладено додаткову угоду № 24669-02 (а.с. 27-28 том 1), відповідно до якої внесено зміни в договір, серед яких внесено зміни до підпункту 7.2.1. пункту 7.2. договору та було встановлено, що у разі прострочення продавцем строку передачі волокон та/або документації покупцю, продавець на вимогу покупця зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,2% від загальної вартості волокон, передачу яких прострочено, за кожний день прострочення. У разі порушення продавцем вищезазначеного строку більше, ніж на 30 календарних днів, починаючи з 31 дня затримки, розмір неустойки становитиме 0,6%. У разі прострочення передачі волокон більше ніж на 90 днів, покупець має право відмовитися від придбання ще не переданих волокон (усіх або лише тих, щодо яких допущено прострочення), повідомивши про це продавця, та, окрім сплати неустойки за прострочення передачі волокон, вимагати сплати продавцем штрафу у розмірі 10% від вартості волокон, від придбання яких відмовився покупець.

01.11.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Київстар» (покупець, позивач за первісним позовом), Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Будремкомплекс» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» (новий постачальник, відповідач за первісним позовом) було укладено Угоду про заміну сторони 36547 в договорі №24669 від 15.02.2012 (а.с. 29 том 1), відповідно до умов якої постачальник передає, а новий постачальник приймає усі права та обов'язки за договором, в тому числі за всіма додатками і замовленнями до договору та стає стороною зазначеного договору замість постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Будремкомплекс».

14.02.2014 року між ПАТ «Київстар» та ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» було підписано замовлення №43177 (а.с. 30 том 1) до договору, згідно із яким, сторони узгодили перелік, ціну, технічні характеристики, строк передачі та інші умови, що стосуються волокон: VLS КІЕ 765.

Згідно із замовленням №43177 від 14.02.2014 сторонами погоджено, що ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» зобов'язане передати ПАТ «Київстар» ВОЛЗ на ділянці м. Київ, РМ (КІЕ 1835 вул. Чорновола, 41, демонт), КІЕ 1730 (вул. Павлівська, 29), КІЕ 2144 (вул. Чорновола, 25, житловий будинок); КІЕ 3572 (вул. Чорновола, 12, існуюча ДАС), КІЕ 1767 (вул. Артема,77, інститут «Укргазпроект»), КІЕ 767 (вул. Пимоненка, 8, станція переливання крові); КІЕ 1004 (вул. Пимоненка, 13, АТВТ «Славутич» ТОВ «Форум - Менеджмент груп»).

Відповідно до замовлення №43177, строк передачі волокон у власність покупця (ПАТ «Київстар») сторонами встановлено 14.11.2014, строк передачі документації - 15.12.2014; загальна вартість волокон з урахуванням ПДВ за замовленням становить 347 300,00 грн.

18.11.2014 року між ПАТ «Київстар» та ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» укладено додаткову угоду №124232.1 (а.с. 31 том 1), відповідно до якої внесено зміни до замовлення №43177 від 14.02.2014 щодо строків передачі волокон VLS КІЕ 765 та документації та визначено: строк передачі волокон у власність покупця (ПАТ «Київстар») - 19.12.2014, строк передачі документації - 19.12.2014.

25.12.2014 року між ПАТ «Київстар» та ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» укладено додаткову угоду № 124232.2 до замовлення № 43177 від 14.02.2014 (а.с. 32 том 1), якою змінено загальну вартість волокон VLS КІЕ 765 та визначено, що загальна вартість волокон складає 595 555,11 грн.

Згідно п. 2 даної додаткової угоди, враховуючи п. 3 Замовлення №43177 від 14.02.2014 року сторони домовились, що оплата вартості волокон здійснюється покупцем у наступному порядку: 10% вартості волокон, сплачується покупцем продавцю протягом 20 банківських днів після підписання уповноваженими особами сторін даного замовлення; решта вартості волокон, сплачується продавцю після виконання всіх робіт за цим замовленням у строк до 19.02.2015 року (включно). Оплата в зазначений строк здійснюється за умови наявності підписаних сторонами Актів приймання-передачі волокон та документації; відсутності прострочення у передачі волокон та відповідних Актів приймання-передачі волокон та документації, що передбачена договором та чинним законодавством України.

На виконання договору та замовлення №43177 від 14.02.2014, ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» передало, а ПАТ «Київстар» прийняло волокна VLS КІЕ 765 згідно із вказаним замовленням, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим їхніми печатками Актом приймання-передачі волокон від 19.12.2014 року (а.с. 33 том 1).

Також, з наявного в матеріалах справи Акту приймання-передачі документації вбачається, що 02.07.2015 року ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» передало, а ПАТ «Київстар» прийняло документацію згідно замовлення №43177 від 14.02.2014 до договору № 24669 від 15.02.2012 (а.с. 34 том 1).

Сукупність вказаних обставин, встановлених судом та підтверджених поданими сторонами доказами підтверджують факт передачі відповідачем у справі волокон та виробничої документації згідно договором купівлі-продажу №24669 від 15.02.2012 року. Даний факт сторонами не заперечується.

Разом з тим, оскільки ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» передало ПАТ «Київстар» документацію за замовленням № 43177 від 14.02.2014 тільки 02.07.2015, а не 19.12.2014, як це було погоджено сторонами згідно внесених 18.11.2014 року змін до замовлення, ПАТ «Київстар» вважає це порушенням ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» своїх договірних зобов'язань в частині дотримання строків передачі документації, у зв'язку із чим, позивачем за первісним позовом на підставі підпункту 7.2.1. пункту 7.2. договору (у редакції додаткової угоди № 24669-02 від 05.06.2013) заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 578 879,57 грн за період прострочення з 20.12.2014 року по 20.06.2015 року.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, між сторонами виникли правові відносини за договором №24699 від 15.02.2012, який за своєю правовою природою є змішаним договором з елементами договору підряду та договору купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Спір у даній справі за первісним позовом виник у зв'язку із порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» встановленого строку передачі виконавчої документації, у зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення договірної неустойки. Нарахування неустойки здійснене позивачем за первісним позовом на суму 595555,11 грн. (загальна вартість волокон за замовленням № 43177 від 14.02.2014) за період з 20.12.2014 по 18.01.2015 (розмір неустойки 0,2 %) та за період з 20.01.2015 по 20.06.2015 (розмір неустойки 0,6%).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, в розумінні ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Приписами статей 216 - 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони у підпункті 7.2.1. пункту 7.2. договору (в редакції додаткової угоди № 24669-02 від 05.06.2013) погодили, що у разі прострочення продавцем строку передачі волокон та/або документації покупцю, продавець на вимогу покупця зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,2 % від загальної вартості волокон, передачу яких прострочено, за кожний день прострочення. У разі порушення продавцем вищезазначеного строку більше, ніж на 30 календарних днів, починаючи з 31 дня затримки, розмір неустойки становитиме 0,6%. У разі прострочення передачі волокон більше ніж на 90 днів, покупець має право відмовитися від придбання ще не переданих волокон (усіх або лише тих, щодо яких допущено прострочення), повідомивши про це продавця, та, окрім сплати неустойки за прострочення передачі волокон, вимагати сплати продавцем штрафу у розмірі 10% від вартості волокон, від придбання яких відмовився покупець.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватись передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 546 ЦК України договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язань.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.6 та ст.627 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, право учасників господарських відносин встановлювати інші, ніж передбачені ЦК України, види забезпечення виконання зобов'язань визначено ч.2 ст.546 ЦК України, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст.627 цього Кодексу, коли сторони є вільними в укладені договору та визначені умов договору в тому числі і умов щодо відповідальності за невиконання чи неналежне виконання будь-яких господарських зобов'язань.

Отже, за прострочення відповідачем виконання зобов'язання щодо своєчасної передачі виконавчої документації позивачем нарахована саме договірна неустойка, що не суперечить чинному законодавству і узгоджується із умовами, укладеного сторонами договору.

Разом з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо не визначення сторонами бази нарахування неустойки за прострочення зобов'язання щодо передачі виконавчої документації та можливості застосування визначеної п. 7.2.1. договору неустойки в розмірі 0,2% та 0,6% від вартості волокон тільки за порушення зобов'язання в частині несвоєчасної передачі волокон, з наступних підстав.

Як вбачається із договору та замовлення №43177 від 14.02.2014 року до обов'язків постачальника - відповідача у справі належали зобов'язання з передачі волокон, які повинні міститися у ВОЛЗ, побудованій продавцем та зобов'язання з підготовки та передачі оригіналів Документації (яка складалась із переліку документів, визначених сторонами у договорі). Апеляційний господарський суд звертає увагу, що договором та у замовленні №43177 (з урахуванням останніх змін від 25.12.2014 року) сторонами також визначено єдину ціну зобов'язання, до складу якої входили як вартість волокон та послуг з побудови ВОЛЗ, так і вартість послуг з розробки документації, оплата яких згідно замовлення №43177 від 14.02.2014 року також здійснюється виключно за умови передачі не тільки волокон, але і за умови передачі документації. Відтак, оскільки окремо сторонами не визначено вартість послуг з розробки документації, а їх ціна включена та визначена сторонами як єдина ціна зобов'язань відповідача відповідно до замовлення №43177 від 14.02.2014 року у сумі 595 555,11 грн, то колегія суддів вважає правомірним визначення неустойки у відсотковому значенні до всієї суми, яка була погоджена сторонами як загальна ціна волокон та виконаних позивачем робіт.

Враховуючи зазначене, а також те, що відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок Господарського суду міста Києва про невизначеність бази нарахування розміру неустойки для прострочення виконання зобов'язання з передачі документації та неможливість застосування її до вчиненого відповідачем порушення.

Разом з цим, дослідивши всі обставини справи на підставі поданих сторонами доказів в їх сукупності, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій», відповідальності у вигляді неустойки за порушення строків передачі виконавчої документації з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого із своїх зобов'язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем і що від неї не можна було очікувати прийняття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору. В ч. 2 ст. 614 ЦК України закріплено, що особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх необхідних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Як вбачається із п. 1.2. договору детальна інформація щодо вартості, кількості, строку передачі волокон, довжини ВОЛЗ та траси їх прокладання узгоджуються сторонами у замовленнях.

З наявного в матеріалах справи замовлення №43177 від 14.02.2014 року судом встановлено, що відповідач повинен був здійснити прокладання траси волокно-оптичних ліній зв'язку, серед іншого, на дільниці м. Київ, РМ (КІЕ 1835 вул. Чорновола, 41, демонт), КІЕ 1730 (вул. Павлівська, 29).

На підставі даного замовлення ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» почав будівництво та прокладання ВОЛЗ на ділянках, які зазначені у замовленні, а саме здійснив погодження прокладання ВОЛЗ з власником каналів каналізації ліній зв'язку (ПАТ «Укртелеком»), отримав технічні умови №047/396 від 25.02.2014 року на прокладання ВОЛЗ по вул. Чорновола до базової станції КІЕ 1730, яка відповідно до даних позивача згідно замовлення розташована за адресою: м. Київ, вул. Павлівська, 29 та технічні умови №04-7/408 від 27.02.2014 року на прокладання ВОЛЗ від ТК №236-2667 по вул. Чорновола до будинку №29 по вул. Павлівській до базової станції КІЕ 1730, яка відповідно до даних позивача згідно замовлення розташована за адресою: м. Київ, вул. Павлівська, 29 (а.с. 29-34 том 2), отримав дозвіл на проведення робіт по прокладанню кабелю тощо.

Однак, в процесі будівництва, відповідачем було з'ясовано, що базова станція КІЕ 1730 має фактичну адресу: вулиця Павлівська,29-а, а не Павлівська 29, як зазначено було у замовленні.

Зазначені обставини стали причиною для необхідності внесення змін до технічних умов об'єкту та виготовлення нової проектної та виконавчої документації, у зв'язку з чим відповідач звертався із листами №04/12/2014/03, №04/12/2014/04 щодо замовлення у ПАТ «Укртелеком» нових технічних умов на прокладання траси (а.с. 43-44 том 2), які отримав щодо прокладання ВОЛЗ від буд. 29-а по вул. Павлівській до буд. №25 по вул. Чорновола лише 19.12.2014 року (а.с. 45- том 2) та на прокладання ВОЛЗ від буд №29-а по вул. Павлівській до ТК№236-2667 по вул. Чорновала лише 15.05.2015 року (а.с. 68 том 2); після своєчасної оплати відповідачем рахунків (що підтверджується поданими відповідачем банківськими виписками по особовому рахунку а.с. 246-247, 250-252, 258-259, 261-262, 264-265 том 2), які були виставлені йому ПАТ «Укртелеком» за погодження робочого проекту по новим технічним умовам, за технічний нагляд за роботою по прокладанню ВОЛЗ, відповідачем були отримані Акти посвідчення на прокладання ВОЛЗ відповідно до нової документації. В подальшому після виготовлення усієї документації на прокладені ВОЛЗ з урахуванням фактичної вірної адреси місцязнаходження базової станції КІЕ 1730, вся документація 02.07.2015 року була передана позивачу у справі на підставі Акту приймання-передачі документації.

Вищенаведене свідчить, що саме невірно визначена позивачем у замовленні адреса місцязнаходження базової станції КІЕ 1730, стала наслідком звернення відповідача у грудні 2014 року з листами до третіх осіб щодо внесення відповідних змін до технічних умов та виконавчої документації, яка була виготовлена з врахуванням вірної адреси вже після закінчення визначеного строку для передачі виконавчої документації - після 19.12.2014 року. При цьому, з поданих сторонами документів та з усних пояснень представника ПАТ «Київстар» вбачається, що позивач був обізнаний про причини затримки у виготовленні виконавчої документації.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вказані обставини свідчить про наявність у відповідача об'єктивних перешкод, які не залежали від його волі, у своєчасному виготовленні та передачі позивачу виконавчої документації згідно укладеного договору, та відповідно про відсутність його вини у даному простроченні. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що подані відповідачем документи: листи-звернення щодо внесення змін до технічних умов, виготовлення проектної документації, докази оплати внесених змін, листування з ПАТ «Київстар» щодо перенесення строків здачі виконавчої документації, свідчать, що відповідач вчиняв всі можливі дії, направлені на врегулювання питання щодо своєчасного виконання своїх договірних зобов'язань в частині виготовлення та передачі виконавчої документації на побудовану ВОЛЗ.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими позовні вимоги ПАТ «Київстар» щодо стягнення 578 879,57 грн неустойки за несвоєчасну передачу відповідачем виконавчої документації, у зв'язку з відсутністю вини відповідача у простроченні даного зобов'язання.

Згідно абз. 6 п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 року не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, однак, колегія суддів вважає помилковим відмову у задоволенні первісного позову з підстав відсутності бази для нарахування неустойки за порушення строків передачі виконавчої документації, а тому відмовляє у позові саме у зв'язку з відсутністю вини відповідача у вчиненому порушенні.

Заявляючи зустрічний позов про надання тлумачення підпункту 7.2.1. пункту 7.2. договору купівлі-продажу № 24699 від 15.02.2012, (з урахуванням змін внесеними додатковою угодою № 24669-02 від 05.06.2013), ТОВ «Будівництво. Розвиток комунікацій» вказує, що підпунктом 7.2.1. пункту 7.2. договору сторонами було визначено, що базою нарахування пені (умовою нарахування пені) за прострочені зобов'язання за договором є вартість непереданих в строк волокон, а не вартість послуг з розроблення документації. Тобто, на думку відповідача, сторонами не узгоджено базу нарахування неустойки за прострочення зобов'язання з передачі документації, відтак підстави для її заявлення позивачем відсутні.

Згідно з ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Цивільний кодекс України, зокрема ст. 213 ЦК України, надає право тлумачити зміст правочину його сторонам, що фактично є встановленням його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Наведеними нормами встановлений такий спосіб захисту прав, як тлумачення судом умов договору, у разі коли сторони по різному розуміють його зміст, для забезпечення належного виконання сторонами своїх зобов'язань за таким договором.

Відповідно до ст. 213 Цивільного кодексу України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумаченням змісту правочину або окремих його умов є з'ясування, встановлення судом дійсної волі однієї сторони або обох сторін під час укладання правочину, яка виражена в певних пунктах, розділах правочину, та роз'яснення судом цієї волі сторонам.

Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Однак, як вірно зазначено Господарським судом міста Києва, з огляду на обставини, на які позивач за зустрічним позовом посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач фактично після виконання своїх договірних зобов'язань намагається не з'ясувати для себе дійсну волю сторін при укладенні даного договору купівлі-продажу №24699 від 15.02.2012, зокрема підпункту 7.2.1. пункту 7.2. договору (у редакції додаткової угоди № 24669-02 від 05.06.2013) та його дійсний зміст, а фактично намагається змінити умови договору та викласти у пункті обставини, які можуть бути встановлені під час дослідження спору щодо наявності підстав для нарахування неустойки за порушення зобов'язання з своєчасної передачі волокон чи документації.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду міста Києва щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівництво. Розвиток комунікацій» про тлумачення підпункту 7.2.1. пункту 7.2. договору.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи, рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі №910/31672/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на апелянта (Приватного акціонерного товариства «Київстар»).

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі №910/31672/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі №910/31672/15 залишити без змін.

3. Справу №910/31672/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий