ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 р. Справа № 909/243/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Ковальчук Р.О.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність № б/н від 21.12.2015р.),

від відповідача: представники не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: державного підприємства "Вигодське лісове господарство" (вул. Д.Галицького, 40, смт. Вигода, Долинський район, Івано-Франківська область, 77552)

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 77300)

про стягнення коштів в сумі 1253,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

ДП "Вигодське лісове господарство" звернулося до господарського суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 1253,85 грн.

Позовні вимоги заявник мотивує невиконанням відповідачем зобов'язань щодо поставлення на його користь автозапчастин на суму 1200 грн., при цьому зазначає, що кошти позивачем на користь відповідача було перераховано, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 1253,85 грн., з яких: 1200,00 грн. - сума основного боргу, 43,20 грн. - інфляційні втрати, 10,65 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 21.03.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі , розгляд справи призначено на 12.04.16.

В зв'язку з клопотанням (вх.№5069/16 від 11.04.2016) довіреної особи відповідача про перенесення розгляду справи ухвалою суду від 12.04.2016 розгляд справи відкладено на 17.05.2016.

В судовому засіданні 17.05.2016 представник позивача заявлений позов підтримав, з підстав викладених в позовній заяві.

17.05.2016 представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, передбаченому законодавством.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу суду від 21.03.2016 надіслано відповідачу за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві та відділенням поштового зв'язку суду не повернуто.

Враховуючи те, що відповідач явки в судове засідання уповноваженого представника не забезпечив, письмового відзиву на позовну заяву не подав, проте, судом його було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи, що підтверджується відміткою відділу документального забезпечення суду на зворотному боці ухвали, при цьому, його довірена особа зверталася з клопотанням про відкладення розгляду справи, тому справу розглянуто на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

З тексту позовної заяви вбачається, що 24.12.2009 ДП "Вигодське лісове господарство" перерахувало на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 кошти в сумі 1200,00 грн. за автозапчастини згідно рахунку №2009085 від 24.12.2009 та відповідно до банківської виписки №БВ-000423.

Копію вказаної банківської виписки з находиться в матеріалах справи та є додатком до позовної заяви. Крім того, додатком до позовної заяви є копія накладної на товар, а саме: автозапчастини- колінвал, підшипник колінвала, на суму 1200,00 грн.

В судовому засіданні представником позивача зазначено, що відповідачем вказаний товар на користь позивача не поставлено.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надіслано на адресу відповідача претензію №85 про стягнення коштів в сумі 1200 грн., однак, позивач зазначає, що дані вимоги залишилися без задоволення.

За порушення грошового зобов'язання позивач, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу ФОП ОСОБА_2 43,20 грн. - інфляційні втрати, 10,65 грн. - 3% річних.

Таким чином, предметом даного спору є стягнення коштів, які було перераховано за товар, проте, даний товар не було поставлено відповідачем на користь позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи копію накладної на товар та копію банківської виписки.

Суд для встановлення обставин, що підтверджують чи спростовують заявлені позивачем вимоги та надання правової оцінки поданим доказам, зобов'язував позивача (ухвалою від 21.03.2016) подати суду для огляду оригінали документів, долучених до позовної заяви. Також в ухвалах суду від 21.03.2016 та від 12.04.2016 зазначено, що відповідно до вимог ст.36 ГПК України сторонам письмові докази подати в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Проте, позивачем не було виконано вказаних вище вимог ухвали та документів не надано.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з вказаним вище Законом первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача тощо.

У відповідності до абзацу 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначено, зокрема, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Зі змісту вище викладених правових норм, вбачається що, факт здійснення чи нездійснення господарської операції, в даному випадку поставки товару, має підтверджуватись певними засобами доказування - первинними документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують факт її здійснення, а саме: видатковими накладними, довіреностями на отримання товаро - матеріальних цінностей.

В обґрунтування своїх вимог позивачем долучено до позовної заяви копію накладної на товар на суму 1200 грн., що підписана відповідачем, а саме: постачальником ФОП ОСОБА_2 та скріплено його печаткою, при цьому підпис позивача на вказаній накладній відсутній.

Слід зазначити, що вимоги ухвали суду від 21.03.2016 позивачем не виконано та не надано для огляду в судовому засіданні оригінал даної накладної, що є додатком до позовної заяви.

Таким чином, подана позивачем копія накладної судом не може бути взята до уваги, як належний письмовий доказ у справі.

Отже, факту нездійснення поставки товару відповідачем на користь позивача та в зв'язку з цим наявності заборгованості, позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Крім того, в підтвердження своїх вимог позивач посилається на банківську виписку по особовому рахунку №2009085 від 24.12.2009.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Положенням про порядок регулювання діяльності банківських груп, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України № 254 від 20.06.2012 визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Отже, судом не може бути прийнята до уваги виписка по особовому рахунку, так як в порушення вказаних вище приписів позивачем не подано в підтвердження здійснення оплати жодного з перелічених меморіальних документів.

Таким чином, позивачем не подано належного письмового доказу, що підтверджував би здійснення ним оплати за товар на користь відповідача.

Враховуючи те, що позивачем не доведено суду ані факту здійсненням ним перерахування коштів за товар в сумі 1200,00 грн. на рахунок відповідача, ані факту нездійснення поставки відповідачем товару на вказану суму, то у суду відсутні правові підстави для висновку про те, що у відповідача виник обов'язок повернення коштів.

Беручи до уваги той факт, що позивачем не доведено суду наявність у відповідача заборгованості в сумі 1200,00 грн., то у суду відсутні правові підстави і для задоволення вимог про стягнення інфляційні втрат, 3% річних, оскільки останні є похідними від основного боргу.

Виходячи з аналізу правових норм, визначених Господарським процесуальним кодексом України, Конституцією України, рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального, процесуального права та фактичними обставинами справи, достовірно встановленими судом, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов'язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, на основі вище вказаного, вимоги позивача визнаються судом недоведеними, документально не підтвердженими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст. 22, 33, 43, 49, 75, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Грица Ю. І.

Повне рішення складено 01.06.2016.