номер провадження справи 10/54/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016 Справа № 908/1416/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя

про стягнення 235 642, 00 грн.

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, на підставі довіреності № 18-164 від 20.12.2015 р.

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 20-171 від 04.01.2016р.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До господарського суду Запорізької області звернулось ПАТ «Запорізький завод феросплавів» до ПАТ «Запоріжсталь» про стягнення 141 273, 03 грн. пені, 10 283, 70 грн. - 3% річних, 84 085, 27 грн. суми втрат від інфляції грошових коштів у звязку із несвоєчасною оплатою поставленого товару за договором поставки № 11-16/14/90993/15 від 21.12.2015р.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 24.05.2016 р., справу 908/1416/16 передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 26.05.2016 р. порушено провадження у справі № 908/1416/16. Справі присвоєно номер провадження № 10/54/16, її розгляд призначено на 06.06.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 06.06.2016р. підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві від 05.05.2016р. № 18-76 та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 141 273, 03 грн. пені, 10 283, 70 грн. - 3% річних, 84 085, 27 грн. суми втрат від інфляції грошових коштів у звязку із несвоєчасною оплатою поставленого товару за договором поставки № 11-16/14/90993/15 від 21.12.2015р.

Представник відповідача у судовому засідання 06.06.2016р. заперечив проти позовних вимог в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позовну заяву від 02.06.2016р. № 11/2037702 (МП) крім того, підтримав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій від 02.06.2016р. № 11/2037697 (МП) в якому просить суд зменшити розмір заявленої пені на 50% та заяву про відстрочку виконання рішення від 02.06.2016р. № 11/2037697 (МП) в якій просить суд відстрочити виконання рішення на 1 рік.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (Покупець) було укладено договір поставки № 11-16/14/90993/15 від 21.12.2015р., за яким Постачальник зобовязався поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити згідно п. 3.3 даного Договору феросплави, іменовані в подальшому Товар, протягом строку з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., на умовах, в кількості та строки, що вказані у специфікаціях до даного договору (п. 1.1. Договору).

Загальна вартість по договору визначається загальною сумою вартості всіх специфікацій (додатків) до даного договору (п. 3.10 Договору).

Відповідно до п. 2.1.1 Договору, датою поставки товару та моментом переходу права власності договору, вважається дата оформлення постачальником накладної перевізника (ПАТ «ЗФЗ»), при сумісному прийманні, та визначення ваги на ПАТ «ЗФЗ», підтверджена сертифікатом якості постачальника.

Партією товару по даному договору вважається кількість товару, відвантаженого для перевезення по одній накладній перевізника (п. 2.2).

Як визначено у пункті 3.3 Договору, Покупець здійснює оплату поставленого Товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару. Вартість відвантаженого товару в Специфікації визначається в національній валюті України з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством України. Оплата товару здійснюється в національній валюті України, по курсу НБУ на дату оплати.

Відповідно до п. 8.6 договір вступає в силу з 01.01.2016 р. та діє до 31.12.2016 р., чи до його розірвання в установленому законом порядку. У частині взаєморозрахунків договір діє до повного виконання зобовязань сторонами.

Сторонами до договору також підписані специфікації № 1 від 24.12.2015 р. та № 2 від 29.01.2016р.

У якості доказів належного виконання своїх зобовязань за договором позивачем надані до матеріалів справи накладні у яких зазначено, зокрема, марку товару, брутто, тара, нетто, номер вагону. Накладні підписані представниками відповідача з зазначенням прізвища та ініціалів. За кожною накладною позивачем виписувалися рахунки, в яких зазначено суму до оплати, найменування та марку товару, його вагу, номер вагону (містяться в матеріалах справи).

Відповідач в свою чергу повністю розрахувався за отриманий товар за договором № 11-16/14/90993/15 від 21.12.2015р., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ст. 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за отриманий за договором поставки № 11-16/14/90993/15 від 21.12.2015 р. товар розрахувався несвоєчасно.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, зокрема, що нарахування пені є безпідставним через несвоєчасність надання позивачем документів, передбачених у пункті 3.8 договору, та перебіг строку виконання грошового зобовязання повинен починатись з моменту отримання відповідачем даних документів. Суд в цій частині не погоджується з запереченнями відповідача, виходячи з наведеного нижче.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У пункті 3.3 договору сторони визначили, що Покупець здійснює оплату поставленого Товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару.

Як зазначено у п 2.1.1 Договору, датою поставки товару та моментом переходу права власності вважається дата оформлення постачальником накладної перевізника (ПАТ «ЗФЗ»), при сумісній прийомці, та визначення ваги на ПАТ «ЗФЗ», підтверджена сертифікатом якості постачальника.

Поставка товару за договором здійснюється на умовах FCA склад ПАТ «ЗФЗ» доставка думпкарів з феросплавами Покупця здійснюється силами та за рахунок Постачальника на станцію «Підборочна» ПАТ «Запоріжсталь» (п. 2.1 Договору).

Як вбачається з накладних, які покладено в підставу позову, позивачем, відповідно до п. 2.2.1 складалися накладні перевізника, в яких зазначалися відправник, одержувач, визначалася вага товару (брутто, нетто, тара), номер вагону, а також вказувався номер сертифікату. У всіх накладних зазначено їх дату оформлення (складення) та номер накладної.

Пунктом 3.8 договору сторони визначили, що Позивач засобами факсимільного або електронного звязку, передає Відповідачу протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару, рахунок на відвантажений товар, з подальшим наданням оригіналів протягом 5 календарних днів з дати поставки товару та при наявності підписаної обома Сторонами Специфікації, наступні документи:

- Рахунок постачальника, оформлений у відповідності з вимогами п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку від 24.05.1995р. № 88;

- Сертифікат якості;

- В день виникнення у нього податкових зобовязань по ПДВ з операціями, що здійснювались на виконання даного договору:

- зареєструвати податкову накладну в єдиному реєстрі податкових накладних в граничні строки встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПКУ та надати її покупцеві в електронній формі через систему M.E.DOC в день реєстрації.

- податкову накладну оформити на державній мові і у відповідності до вимог податкового кодексу України, порядку заповнення податкової накладної, затвердженого відповідним державним органом;

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У листі Міністерства фінансів України від 09.07.2007 р. № 31-34000-20/23-4579/4800 зазначено, що відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунку (рахунку-фактури) не відносяться до типових форм, які затверджуються Державним комітетом статистики України, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено, тому при його складанні слід керуватися нормами зазначеного Закону України.

Отже, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити грошові кошти за прийняту ним продукцію.

Суд зазначає, що товар за договором № 11-16/14/90993/15 від 21.12.2015р. прийнятий відповідачем, накладні підписані сторонами, будь-яких зауважень щодо прийнятого товару (якості, комплектності тощо) відповідачем не висловлено. В судовому засіданні представник відповідача повідомив, що з позовом стосовно не отримання товару за накладними до суду не звертався.

Згідно до ч. 2 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. Тобто, відповідач у разі ненадання документів мав право встановити розумний строк для їх надання, у разі ненадання відмовитись від договору, повернути товар, заявити вимогу про сплату штрафу. Саме ці дії відповідача і підтвердили б його твердження про ненадання документів. Жодного листування (доказу звернення) з боку відповідача з приводу ненадання документів, визначених п. 3.8 договору, зокрема, рахунку та сертифікату якості, не надано; відмови від договору не заявлено; товар не повернутий.

Як вбачається з платіжних доручень, долучених позивачем до матеріалів справи, оплата за товар була здійснена відповідачем повністю. Заборгованість за отриманий товар відсутня. Пунктом 3.3 обовязок покупця оплатити товар настає після дати поставки товару, разом з тим, відповідач, за його твердженням, оплатив товар згідно з рахунками постачальника. Разом з тим, умовами договору зобовязання з оплати товару залежить від його (товару) отримання, а не від отримання рахунку.

Враховуючи викладене, заперечення відповідача щодо несвоєчасності отримання чи-то неотримання ним документів, визначених п. 3.8 договору, судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 7.6 договору № 11-16/90993/15 від 21.12.2015р. сторони визначили, що в разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки пунктом 3.3, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

Згідно з вимогами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Дослідивши розрахунок пені здійснений позивачем на суму 141 273, 03 грн. судом встановлено, що він виконаний невірно.

Згідно розрахунку суду правомірним є нарахування пені у розмірі 139 287, 27 грн.

Проте, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій від 02.06.2016р. № 11/2037697 (МП) суд вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Зазначені вимоги закону при вирішенні спірного питання судом дотримано.

Крім того, судом взято до уваги незначний термін прострочення оплати відповідачем, те, що оплата за договором здійснена відповідачем у повному обсязі, те, що порушення відповідачем зобов'язання не потягло за собою значних збитків для позивача, а також враховано матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, а тому суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача до 50%, в звязку із цим, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума пені в розмірі 69 643, 64 грн.

Як зазначено у п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3 % річних від простроченої суми та втрати від інфляції грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок - 3% річних здійснений позивачем на суму 10 283, 70 грн. судом встановлено, що він виконаний невірно.

Згідно розрахунку суду сума - 3% річних складає 9 157, 32 грн.

Стосовно заявленої до стягнення суми втрат від інфляції грошових коштів у розмірі 84 085, 27 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013г. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (далі Постанова Пленуму ВГСУ №14) «на даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).»

В даному випадку розрахунок суми інфляційних витрат обчислювався позивачем за період менший календарного місяця, а згідно наведених вище норм, врахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості не менше як за один місяць, оскільки саме за такий період передбачено встановлення індексу інфляції.

Аналогічні обставини викладено Вищим господарським судом України у Інформаційному листі №01-06/928/2012 від 17.07.2012 року «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права».

Також, Верховним Судом України в листі №62-97р від 03.04.1997 року вказано на те, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. В даному випадку, на заборгованість, що виникла з 16 по 31 число місяця нарахування індексу інфляції здійснюватись не повинно.

У звязку із викладеним у задоволенні суми втрат від інфляції грошових коштів у розмірі 84 085, 27 грн. судом відмовлено.

Також представником відповідача в судовому засіданні було заявлено заяву про відстрочку виконання рішення від 02.06.2016р. № 11/2037700 (МП) в якій відповідач просить суд відстрочити виконання рішення на 1 рік.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України визначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до приписів ст. 121 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як зазначив Вищий господарський суд України у п. 7.1.2 № 9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Пунктом 7.2. вказаної вище Постанови передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Станом на сьогоднішній день підприємство відповідача знаходиться у скрутному матеріальному становищі, що може значно ускладнити виконання рішення, ухваленого за результатами розгляду даної справи.

Контрагенти Відповідача належним чином не виконують перед ним грошових зобовязань, що зумовило виникнення дебіторської заборгованості у значних сумах. Так, сума дебіторської заборгованості контрагентів перед Відповідачем становить 8 331 863 213, 98 грн. Наявність зазначеної раніше суми дебіторської заборгованості негативним чином впливає на можливість здійснення Відповідачем розрахунків із контрагентами.

Крім того, за період з 01.01.2016р. по 29.02.2016р. сума невідшкодованого державою ПДВ безпосередньо ПАТ «Запоріжсталь» склала 289 631 284 млн. грн.

Отже, суд вважає наведені відповідачем обставини частково обґрунтованими, та такими що ускладнюють виконання рішення у справі.

Таким чином, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, суд вважає за необхідне відстрочити виконання даного рішення в частині стягнення з ПАТ «Запоріжсталь» на користь ПАТ «Запорізький завод феросплавів» 69 643, 64 грн. пені, 9 157, 32 грн. - 3% річних на 3 місяці.

Судовий збір не підлягає відстроченню.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, пропорційно задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2 226, 67 грн. судового збору.

Керуючись ст. 44, 49, 75, 82-84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) 69 643 (шістдесят девять тисяч шістсот сорок три) грн. 64 коп. пені, 9 157 (девять тисяч сто пятдесят сім) грн. 32 коп. - 3% річних, відстрочивши виконання рішення в цій частині до 06.09.2016р.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) 2 226 (дві тисячі двісті двадцять шість) грн. 67 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати відповідні накази

Суддя Т.Г. Алейникова