ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р.Справа № 916/539/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А.,

ОСОБА_1

(склад колегії суддів сформовано згідно з протоколом про автоматичну зміну складу колегії суддів від 16.05.2016р.)

при секретарі - Альошина Г.М.

за участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства Іллічівськводоканал

на рішення господарського суду Одеської області

від 22 лютого 2016 року

у справі № 916/539/15-г

за позовом: Комунального підприємства Іллічівськводоканал

до відповідача: Садівничого обєднання громадян Ветеран

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року комунальне підприємство "Іллічівськводоканал" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до садового об'єднання громадян "Ветеран" (далі - СОГ «Ветеран») про стягнення заборгованості у розмірі 87 424,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 22.03.2013 року між сторонами було укладено договір №72 «Про спільну експлуатацію мереж водопостачання та насосної станції», за яким сторони домовилися спільно експлуатувати систему водопостачання до водомірного вузла та насосну станцію з метою забезпечення водопостачання будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Санжейська дорога, мкр. "Южний". За умовами п.п. 2.2, 3.1 договору вартість витрат розподіляється між сторонами у відсотковому співвідношенні виходячи з обсягів водоспоживання кожної із сторін. Витрати, понесені позивачем на реконструкцію, утримання і експлуатацію системи водопостачання та насосної станції, відшкодовуються відповідачем протягом 10-ти банківських днів з моменту надання йому рахунку, з обов'язковим доданням видаткових, розрахункових та інших документів, що підтверджують витрати. Згідно з п. 6.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р. Додатковою угодою № 1 від 31.12.2013р. сторони продовжили термін дії договору до 31.03.2014р. Після закінчення строку дії договору відповідач не підписав і не повернув позивачу надіслану йому додаткову угоду № 2 про продовження дії договору, але продовжував споживання послуг водопостачання, про що щомісяця подавав звіти. В той же час, відповідач припинив проводити оплату фактично отриманих послуг і станом на момент звернення до суду з цим позовом в нього існує непогашена заборгованість перед позивачем по відшкодуванню понесених ним витрат в рамках виконання договору № 72 від 22.03.2013р. за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. на загальну суму 87 424,28 грн. Надіслану позивачем відповідачеві претензію від 20.01.2015р. № 95/01-ивк з вимогою сплатити існуючу заборгованість останній залишив без відповіді та задоволення, у звязку з чим позивач і звернувся до господарського суду з даним позовом. А тому, на підставі ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526 ЦК України позивач просив задовольнити позов.

СОГ «Ветеран» не визнало позов посилаючись на те, що після закінчення терміну дії договору про спільну експлуатацію мереж водопостачання та насосної станції з 31.03.2014 року згідно з додатковою угодою № 1 до нього, незважаючи на численні пропозиції позивача, СОГ «Ветеран» відмовилося від продовження дії даного договору на новий строк, оскільки позивач не виконував свої зобовязання, передбачені п. 3.1 договору, а саме жодного разу не надавав видаткових, розрахункових та інших документів на підтвердження своїх витрат по утриманню і експлуатації системи водопостачання до водомірного вузла та утриманню і експлуатації насосної станції. Оскільки дія договору закінчилася 31.03.2014 року, а нового договору сторонами укладено не було, то вимоги позивача з квітня 2014 року про відшкодування витрат, не підтверджених документально, відповідач вважав безпідставними з огляду на те, що фактично ніяких послуг, передбачених вказаним договором позивач не надавав, а сам факт споживання води і надання ним звітів про спожиту воду не є доказами надання позивачем послуг саме за договором № 72 від 22.03.2013р., оскільки між сторонами також було укладено договір про надання послуг з водопостачання № 32 від 22.03.2013р., який є діючим по теперішній час.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.04.2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.06.2015 року, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача суму заборгованості у розмірі 18981,08 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 397,43 грн.

На підставі встановлених обставин даної справи суди дійшли висновку про припинення правовідносин між сторонами з 31.03.14р. за додатковою угодою № 1 від 31.12.13р. щодо продовження терміну договору, а відтак, визнали правомірним лише нарахування позивачем фактичних витрат за спірним договором за період до 31.03.14 в сумі 18981,08 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.09.2015 року зазначені судові акти скасовано в частині відмови в позові з мотивів неповного зясування судами обох інстанцій обставин справи, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області. В решті постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.06.2015р. у справі залишено без змін.

В процесі нового розгляду даної справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги і останньою заявою від 18.11.2015 року просив суд стягнути з відповідача 159 553,36 грн. заборгованості за договором № 72 від 22.03.2013р. «Про спільну експлуатацію мереж водопостачання та насосної станції», з яких 68 275,59 грн. за період з 01.04.2014р. по 31.12.2014р. та 91 277,77 грн. за період з 01.01.2015р. по 31.10.2015р.

За результатами нового розгляду даної справи господарським судом Одеської області було прийнято рішення від 22.02.2016 року (головуючий суддя Петренко Н.Д., судді Желєзна С.П. та Мостепаненко Ю.І.), яким у задоволенні позову відмовлено повністю з мотивів необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням КП "Іллічівськводоканал" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та задовольнити уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості за договором та судових витрат у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю викладених у рішенні висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме: ст. ст. 11, 642 ЦК України, ст. ст. 35, 111-12 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу СОГ «Ветеран» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Судом відхилено заявлене представником позивача клопотання про залучення до матеріалів справи в якості додаткових доказів копій документів, оскільки відповідно до ст. 101 ГПК України заявник не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 22.03.2013 року між КП "Іллічівськводоканал" та СОГ "ВЕТЕРАН" було укладено договір № 72 про спільну експлуатацію мереж водопостачання та насосної станції, за яким сторони домовилися спільно експлуатувати систему водопостачання до водомірного вузла та насосну станцію з метою забезпечення водопостачання будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Санжейська дорога, мкр. "Южний".

Відповідно до п. 2.2 договору вартість витрат на утримання і експлуатацію системи водопостачання та насосної станції (проведення профілактичних робіт, ремонт, оплата зборів, інших платежів та витрат, в т.ч. організаційних) розподіляється між сторонами у процентному співвідношенні, виходячи із реальних обсягів водоспоживання кожної з сторін.

Згідно з п. 3.1 договору витрати, понесені КП "Іллічівськводоканал" на реконструкцію, утримання та експлуатацію системи водопостачання та насосної станції, відшкодовуються СОГ "Ветеран" протягом 10 банківських днів з моменту надання йому рахунку, з обов'язковим доданням видаткових, розрахункових та інших документів, що підтверджують витрати.

Відповідно до п. 4.1.1 договору КП "Іллічівськводоканал" має право вимагати від СОГ "Ветеран" відшкодування понесених ним витрат по утриманню і експлуатації системи водопостачання та насосної станції в порядку та розмірах, передбачених цим договором.

При цьому, відповідно до п. 4.4.2 договору СОГ "Ветеран" зобов'язалося відшкодовувати вартість витрат на утримання та експлуатацію системи водопостачання та насосної станції на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 6.1 даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р.

Додатковою угодою № 1 від 31.12.2013р. сторони продовжили строк дії даного договору до 31.03.2014р.

У наступному, у звязку з необхідністю продовження строку дії договору № 72 від 22.03.2013р., КП "Іллічівськводоканал" супровідним листом від 04.04.2014р. № 819/04-ивк надіслало СОГ «Ветеран» підписані два примірники додаткової угоди № 2 до вищевказаного договору про продовження строку дії договору до моменту введення резервуару чистої води (РЧВ) обємом 10 000 куб.м. в експлуатацію та підключення водопроводу, обслуговуючого садові товариства СОГ «Ветеран», ОГСТ «Маяк», ОГСТ «Вишневий сад», до насосної станції на майданчику вищевказаного РЧВ, з проханням підписати дані додаткові угоди зі свого боку, скріпити печаткою і повернути один примірник КП «Іллічівськводоканал» не пізніше 10 днів з моменту отримання.

Проте, відповідної додаткової угоди про продовження строку дії договору № 72 від 22.03.2013р. відповідачем так і не було підписано.

Крім того, наявні у справі матеріали свідчать про те, що 22.03.2013 року між КП "Іллічівськводоканал" (Водоканал) та СОГ «Ветеран» (Субабонент) було укладено договір № 32 про надання послуг з водопостачання, згідно з п.п. 1.1, 1.2, 1.3 якого Водоканал надає послуги з постачання питної води на обєкти Субабонента через приєднану мережу водопостачання абонента ЖБК «Південьбудконверс» згідно з умовами даного договору, а Субабонент забезпечує раціональне використання води та своєчасно сплачує за надані йому послуги водопостачання, експлуатує та утримує водопровідні мережі, прилади та пристрої на них в належному стані згідно з Правилами, що зазначені в п. 2.1 даного договору, та діючим законодавством.

Умовами даного договору визначено, що Субабонент зобовязаний щомісяця за встановленою формою з 25 по 30-е число в письмовому вигляді надавати Водоканалу звіти про водоспоживання на своїх обєктах, які повинні бути завірені підписом уповноваженої особи або печаткою абонента ЖБК «Південьбудконверс»; своєчасно та у повному обсязі оплачувати послуги водокористування; оплату послуг водокористування здійснювати щомісяця до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з тарифами затвердженими у встановленому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок водоканалу (п.п. 2.4.6, 2.4.11, 3.2, 3.3).

Згідно з п. 3.1 даний договір діє до 31.12.2013р. У разі, якщо сторони не заперечують відносно продовження дії даного договору, останній вважається продовженим щорічно на кожний наступний рік на тих же умовах.

Належні доказі, які б свідчили про припинення дії даного договору № 32 про надання послуг з водопостачання від 22.03.2013р. в матеріалах справи відсутні. Отже, цей договір є діючим по теперішній час, що сторонами не заперечується.

Звернувшись до господарського суду з даним позовом позивач посилався на те, що після закінчення строку дії договору № 72 про спільну експлуатацію мереж водопостачання та насосної станції від 22.03.2013р. відповідач не підписав і не повернув позивачу надіслану йому додаткову угоду № 2 про продовження дії договору, але продовжував споживання послуг з водопостачання, про що щомісяця подавав звіти. В той же час, відповідач припинив проводити оплату фактично отриманих послуг, у звязку з чим в нього існує непогашена заборгованість перед позивачем по відшкодуванню понесених ним витрат в сумі 159 553,36 грн. за договором № 72 від 22.03.2013р., з яких 68 275,59 грн. за період з 01.04.2014р. по 31.12.2014р. та 91 277,77 грн. за період з 01.01.2015р. по 31.10.2015р. (згідно з уточненнями позовних вимог від 18.11.2015р.). Вважаючи, що фактичні дії відповідача по споживанню послуг є прийняттям пропозиції укласти додаткову угоду про продовження дії вищезазначеного договору в розумінні ст. 642 ЦК України, позивач просив задовольнити позов.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував те, що після закінчення терміну дії договору про спільну експлуатацію мереж водопостачання і насосної станції з 31.03.2014 року згідно з додатковою угодою № 1 до нього, незважаючи на численні пропозиції позивача, СОГ «Ветеран» відмовилося від продовження дії даного договору на новий строк, оскільки позивач не виконував свої зобовязання, передбачені п. 3.1 договору, а саме жодного разу не надавав видаткових, розрахункових та інших документів на підтвердження своїх витрат по утриманню та експлуатації системи водопостачання до водомірного вузла та утриманню і експлуатації насосної станції. Оскільки дія договору закінчилася 31.03.2014 року, а нового договору сторонами укладено не було, то вимоги позивача з квітня 2014 року про відшкодування витрат, не підтверджених документально, є безпідставними з огляду на те, що фактично ніяких послуг, передбачених вказаним договором позивач не надавав, а сам факт споживання води і надання ним звітів про спожиту воду не є доказами надання позивачем послуг саме за договором № 72 від 22.03.2013р., оскільки між сторонами також було укладено договір про надання послуг з водопостачання № 32 від 22.03.2013р., який є діючим по теперішній час.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та установлено судом, рішенням господарського суду Одеської області від 21.09.2015р. у справі № 916/3203/15, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.11.2015р., відмовлено у задоволенні позову КП "Іллічівськводоканал" про зобовязання СОГ «Ветеран» укласти додаткову угоду до договору № 72 про спільну експлуатацію мереж водопостачання та насосної станції від 22.03.20103р. стосовно продовження строку дії даного договору.

Вказаним судовим рішенням встановлено факт, що договір № 72 про спільну експлуатацію мереж водопостачання та насосної станції від 22.03.20103р. припинив свою дію 31.03.2014р., з огляду на що вимоги про зобовязання укласти додаткову угоду до договору, який припинив свою дію, є безпідставними.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної процесуальної норми, неодмінною умовою її застосування є, зокрема, участь тих самих осіб як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні обставини, що мають значення для справи, що розглядається.

Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі, де брали участь ті самі сторони, а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.

Преюдиціальні факти є обовязковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у звязку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» № 28342/95, п. 61, ЕСHR 1999-VII).

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 цієї статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Аналогічна норма міститься в ч. 7 ст. 180 ГК України, згідно з якою строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Колегія суддів враховує, що згідно з ч. 3 ст.16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до ч.ч.2,3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, норми ч.ч. 2,3 ст. 13 та ч. 3 ст. 16 ЦК України наділяють суд повноваженнями відмовляти у позові з підстав неутримання позивача від вчинення дій, які могли б порушити права інших осіб, або ж в разі вчинення позивачем дій з наміром завдати шкоди іншій особі.

Наявне звернення КП «Іллічівськводоканал» до господарського суду з позовом про стягнення з СОГ «Ветеран» 159 553,36 грн. заборгованості з відшкодування витрат на реконструкцію, утримання і експлуатацію системи водопостачання та насосної станції за договором № 72 від 22.03.2013р. «Про спільну експлуатацію мереж водопостачання та насосної станції», з яких 68 275,59 грн. за період з 01.04.2014р. по 31.12.2014р. та 91 277,77 грн. за період з 01.01.2015р. по 31.10.2015р., коли вказаний договір вже припинився у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, безперечно свідчить про порушення позивачем імперативних приписів ч.ч. 2,3 ст. 13 ЦК України та обумовлену цим наявність підстав для відмови в позові, передбачених ч.3 ст.16 цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до ч. 4.1.2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

В силу достеменно встановленого судом факту припинення з 31.03.2014 року договору № 72 про спільну експлуатацію мереж водопостачання та насосної станції від 22.03.20103р. СОГ «Ветеран» не може бути примушено судом до вчинення дій щодо сплати заборгованості за вказаним договором, нарахованої за період після 31.03.2014 року, оскільки такі дії не є обов'язковими для відповідача.

Колегія суддів також враховую, що відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

На підставі ретельної правової оцінки наявних у справі доказів судом першої інстанції установлено, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження понесення витрат на реконструкцію, утримання і експлуатацію системи водопостачання та насосної станції після закінчення строку договору № 72 від 22.03.2013р., і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Так, рахунки на оплату, акти надання послуг, копії розрахунків фактичних витрат, подані позивачем до матеріалів справи, не є належними доказами понесення цих витрат без надання первинних бухгалтерських документів. Сам факт споживання відповідачем води також не може бути належним та достатнім доказом підтверджуючим витрати позивача саме за договором № 72 від 22.03.2013р. після закінчення строку його дії, оскільки за умовами даного договору (п. 3.1) такими доказами можуть бути лише видаткові, розрахункові та інші документи, що підтверджують безпосередні витрати позивача по реконструкції, утриманню і експлуатації системи водопостачання та насосної станції. Звіти про водоспоживання, які щомісяця подавалися відповідачем позивачеві, у даному випадку можуть бути доказами отримання відповідачем послуг за договором № № 32 про надання послуг з водопостачання від 22.03.2013р., укладеним між сторонами.

Посилання позивача як на доказ на підтвердження предявлених вимог на ту обставину, що садові товариства „Маяк та „Вишневий сад у повному обсязі здійснюють оплату рахунків КП „Іллічівськводоканал за аналогічними угодами про спільну експлуатацію системи водопостачання та насосної станції місцевим судом обґрунтовано визнано не переконливими.

Придбання насосного обладнання та оплату робіт по його монтажу за рахунок відповідача та садових товариств „Маяк та „Вишневий сад позивачем не заперечується, проте належних доказів необхідності утримання кожним садовим товариством машиніста насосного обладнання, електрослюсара та слюсара контрольно-вимірювальних приладів (по 0,25 ставки), підтвердження їх роботи по 40-42 години щомісячно на користь кожного із товариств, а також підстав для преміювання означених працівників (30-70%) господарському суду не надано і в матеріалах справи не міститься.

За наведених обставин, не підтверджені належними доказами суми щодо виплати заробітної плати машиніста насосного обладнання (0,25 ставки), електрослюсара (0,25 ставки), слюсаря КВП (0,25 ставки), їх премії, нарахування на заробітну плату, нарахування на загальновиробничі витрати адміністративного управлінського персоналу та зменшення від загальних затрат, нарахування 15% прибутку та затрати на податок на додану вартість стягненню не підлягають.

Також, ухвали місцевого суду про проведення звірки розрахунків та виокремлення розміру спожитої відповідачем електроенергії (за наявності такого споживання) залишені позивачем без виконання. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт понесення витрат по реконструкції, утриманню і експлуатації системи водопостачання та насосної станції після закінчення строку дії договору № 72 від 22.03.2013 року, та відповідно із цим, не доведено, що фактичні дії відповідача по споживанню води після закінчення строку дії договору № 72 від 22.03.2013р. про спільну експлуатацію мереж водопостачання та насосної станції свідчать про те, що останній прийняв пропозицію укласти додаткову угоду та погодився на продовження строку дії вказаного договору, у звязку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. За таких обставин, господарський суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції від 17.09.2015 року по даній справі, виконані судом першої інстанції у повному обсязі.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд -,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 22 лютого 2016 року у справі № 916/539/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства Іллічівськводоканал - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_1