КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2016 р. Справа№ 910/20002/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

від позивача : Акімова А.В. -представник;

від відповідача : не з'явився;

від третьої особи-1: ОСОБА_3 - представник

від третьої особи-2: ОСОБА_3 - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 02.11.2015р.

у справі № 910/20002/15 (суддя Н.Б. Плотницька)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Київська міська рада,

третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації)

про виселення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від 02.11.2015р. по справі № 910/20002/15 позов задоволено повністю, виселено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 з орендованого майна, а саме: частини переходу загальною площею 12,6 кв.м., що знаходиться за адресою: станція метро "Нивки" (східний вестибюль НОМЕР_1); зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції, що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 та знаходиться за адресою: станція метро "Нивки" (східний вестибюль НОМЕР_1).

На підставі рішення суду з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 436 грн. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду міста Києва скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з»ясування обставин справи та на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин справи.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивач не є належним позивачем по справі, оскільки належними позивачами за позовом, що стосується питань оренди нерухомого майна територіальної громади м.Києва може виступати або сама Київська міська рада, як власник зазначеного майна, або Департамент комунальної власності м.Києва законавчого органу Київської міської ради, як орган, який наділений власником повноваженнями бути орендодавцем зазначеного майна та здійснювати повноваження щодо розпорядження і управління зазначеним майном та закриття провадження у справі.

Апелянт вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення його прав, як орендодавця, саме відповідачем та наявність підстав щодо виселення останнього з орендованого приміщення (нерухомого майна) та повернення цього приміщення позивачеві.

На думку апелянта позивач не уповноважений приймати рішення про продовження чи припинення дії договору оренди комунального майна, за відповідачем не зареєстроване право власності на об'єкт, а лист від 17.10.2014, який нібито-то позивач надсилав на адресу відповідача, останній не отримував. Надані позивачем до матеріалів справи список згрупованої поштової рекомендованої респонденції № 3023 від 20.10.2014 року, засвідчений печаткою відділення № 56 УДППЗ «Укрпошта», який містить найменування відповідача в списку отримувачів рекомендованої поштової кореспонденції та фіскальний чек від рекомендованого листа № 6343 від 20.10.2014 року, не дають змоги встановити який саме документ було направлено позивачем на адресу відповідача, а також встановити, що це саме лист позивача № 18 від 17.10.2014 року на адресу відповідача.

В судове засідання представник відповідача повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Через відділ документального забезпечення суду 25.05.2016 р. від представника відповідача надійшло повторно клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із його раптовим захворюванням.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Дослідивши матеріали справи, враховуючи строки розгляду справи, вислухавши думку представників позивача та третіх осіб, колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні повторного клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача, який повторно не з»явився в судове засідання, оскільки відповідно до ст. 28 ГПК України відповідач не позбавлений права направити в судове засідання іншого повноважного представника або особисто брати участь в судовому засіданні, а також виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача та третіх осіб, колегія встановила наступне.

15.10.2011 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець за договором), як органом, уповноваженим органами місцевого самоврядування управляти майном, підприємства, установи, в господарському віданні та в оперативному управлінні яких перебуває майно територіальної громади міста Києва, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір про передачу майна комунальній власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 207-У(Ор)-11 та додаткову угоду НОМЕР_1 до нього, відповідно до яких орендодавець на підставі рішення Київради від 29.04.2010 № 590/4028 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект" тимчасовими огороджуючи ми конструкціями (кіосками) орендаря) за адресою: станція метро "Нивки" (східний вестибюль НОМЕР_1), для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно з пунктом 2.1 договору об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрометротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 8,0 кв.м., згідно з викопіюванням схеми тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Відповідно до пункту 2.3. договору опис технічного стану об'єкта оренди та дата його передачі орендарю, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною договору (додаток №1 до договору).

Пунктом 2.4 договору визначено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен".

01.11.2011 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 підписано акт прийому-передачі майна в оренду (додаток НОМЕР_1 до договору № 207/У(Ор)-11 від 15.10.2011), відповідно до якого, позивач передав, а відповідач прийняв частину переходу станції метро "Нивки", визначену тимчасовими огороджуючи ми конструкціями (кіоском), загальною площею 12,6 м2.

Відповідно до п. 5.2 Статуту КП "Київський метрополітен" його майно є комунальною власністю територіальної громади м. Києва і закріплене за ним на праві господарського відання.

Відповідно до п. 2.2 укладеного договору вартість об'єкта оренди згідно із затвердженим 18.07.2011 звітом про експертну (незалежну) оцінку станом на 31.10.2010р. становить 105510,00 грн. без ПДВ.

Згідно п. 2.4 договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Київський метрополітен".

Відповідно до п. 4.1 договору орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. У разі непідписання акта приймання-передачі в силу вступає рішення Київради.

Акт приймання-передачі нерухомого майна сторонами за договору було підписано та скріплено печатками 01.11.2011, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв частину переходу станції метро "Нивки", визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском), загальною площею 12,6 м2.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами у спарві виникли правовідносини, які регулюються Главою 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

У відповідності до частини 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 9.1. договору даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 29.04.2010 № 590/4028 діє з 15.10.2011 до 13.10.2014 (2 роки 364 дні).

Відповідно до пункту 9.5 договору даний договір припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно пункту 9.3 договору після закінчення строку дії договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

У відповідності до частини 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Стаття 785 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За умовами ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

З вказаних правових норм вбачається, що після закінчення строку дії Договору оренди орендар зобов'язаний звільнити орендоване приміщення та передати його орендарю.

Відповідно до п. 4.14. укладеного договору орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14. в силу вступає рішення Київради. При цьому оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

За умовами п. 7.5. договору у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

Додатковою угодою НОМЕР_1 від 15.10.2011 до договору про передачу майна комунальній власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 207-У(Ор)-11 від 15.10.2011 сторонами погоджено, що у разі припинення дії договору орендар, звільняє орендовану частину приміщення переходу станції метро "Нивки" (східний вестибюль НОМЕР_1) в термін визначений пунктом 4.14 договору від своїх огороджуючи конструкцій (п. 8.5.6. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2014 позивач направив на адресу відповідача повідомлення № 18 від 17.10.2014 про закінчення терміну дії договору, вимогою звільнити орендоване майно та передати останнє позивачу за актом прийому-передачі, що підтверджується копією фіскального чеку № 6243 від 20.10.2014 та списком згрупованих поштових відправлень № 3023 від 20.10.2014.

Відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо звільнення та передачі орендованого майна за договором про передачу майна комунальній власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 207-У(Ор)-11 від 15.10.2011 по акту приймання-передачі позивачу та продовжує використовувати майно позивача після закінчення строку дії договору для здійснення своєї господарської діяльності.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статтей 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та є обов'язковими для виконання сторонами.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Аналогічний обов'язок орендаря щодо повернення орендованого майна передбачено також пунктами 4.14, 7.5 договору оренди.

Як вставнолено в судовому засіданні, відповідне рішення Київської міської ради про продовження дії договору оренди №207-У(Ор)-11 від 15.11.2011 року, як-то передбачено п. 9.3. договору, не приймалось.

Як вбачається із матеріалів справи, об'єкт оренди належить до комунального майна територіальної громади міста Києва, що підтверджується рішенням Київської міської ради № 590/4028 від 29.04.2010, яким доручено підприємствам (установам), за якими закріплене майно на праві господарського відання (оперативного управління), в термін до двох місяців укласти (переукласти) договори оренди (суборенди) з фізичними та юридичними особами, зазначеними у пункті 1 цього рішення та яким надано дозвіл в установленому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно із ст. 287 ГК України орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. (ст. 764 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції Закону України станом на час виникнення спору) договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частина 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Таким чином, передбачене ст. 285 ГК України, ст. 777 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" переважне перед іншими особами право на укладення договору оренди на новий строк орендар може реалізувати тільки за умови, що орендодавець має намір передавати об'єкт в оренду.

Згідно приписів ст. 764 ЦК України та ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Колегія звертає увагу на те, що відповідно до умов договору сторони визначали лише одну підставу продовження його дії - на підставі рішення Київради. Тобто, укладання договору оренди, у даному випадку, є можливим лише за згодою органу, уповноваженого управляти майном (аналогічна правова позиція міститься у постанові ВСУ від 18.03.2008 р. № 2-26/19389-2006).

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з позовом до суду договір оренди № 207-У(Ор)-11 від 15.10.2011 припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, у зв'язку з чим відсутні правові підстави використання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 об'єкту оренди, оскільки відсутнє рішення Київської міської ради з питання користування відповідачем об'єкта оренди та відсутні будь-яких інші документи, які б надавали відповідачу право на оренду об'єкта площею 12,6 кв.м (частина переходу) станції метро "Нивки" після закінчення строку оренди (13.10.2014).

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що КП "Київський метрополітен" не є власником орендованого майна за спірним договором, і дане майно не перебуває в його господарському віданні, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.4. договору оренди № 207-У(Ор)-11 від 15.10.2011 р., об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Київський метрополітен".

Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що територіальними громадами сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядженнями об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

На підставі наказу № 98 від 23.04.2003 р. Головного управління комунальної власності м. Києва за Комунальним підприємством "Київський метрополітен" на праві повного господарського відання було закріплено, в тому числі підземний перехід станції метро "Нивки".

Пунктом 5.2. Статуту КП "Київський метрополітен" передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Предметом діяльності КП "Київський метрополітен" у відповідності до п. 3.2. Статуту КП "Київський метрополітен" є, в тому числі, надання в оренду приміщень, обладнання іншим підприємствам та установам.

Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника (ст. 136 Господарського кодексу України).

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, колегія приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про виселення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з орендованого майна, а саме: частини переходу загальною площею 12,6 кв.м., що знаходиться за адресою: станція метро "Нивки" (східний вестибюль НОМЕР_1) та зобов'язання Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції, що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 та знаходиться за адресою: станція метро "Нивки" (східний вестибюль НОМЕР_1) які є такими, що підлягають задоволенню повністю.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення апеллянта, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду м. Києва від 02.11.2015р. у справі № 910/20002/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 02.11.2015р. у справі № 910/20002/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/20002/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська