РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016Справа №910/6477/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Приватного підприємства «РУМБ ОТ А» до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київський метрополітен» про визнання договору укладеним, за участю представників позивача - Коломійця В.А., договір № 01-1215 від 01.12.2015 року, відповідача-1 - Друцької О.Г., довіреність №062/01/10-4 від 04.01.2016 року, відповідача-2 - Ковтуна Т.О., довіреність № 171 від 25.12.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до відповідачів про визнання укладеним договору про внесення змін до договору № 1257 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 16.06.2013 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 27.04.2016 року.

23.05.2016 року представником відповідача-1 в судовому засіданні надано письмові пояснення у справі, в яких він просив суд відмовити в позові.

В судовому засіданні 23.05.2016 року оголошувалась перерва на 01.06.2016 року.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів 1, 2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 липня 2013 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Приватним підприємством «РУМБ ОТ А» (орендар) та Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (підприємство) було укладено договір № 1257 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду частину нерухомого майна, відповідно до переліку та за адресами, що вказані в додатку №1 до договору, який є його невід'ємною частиною, далі - об'єкт оренди, для розміщення автоматів з продажу газет з функціями платіжного терміналу (п. 1.1. договору з урахуванням змін і доповнень внесених договором №1 про внесення змін від 27.08.2014 року).

Пунктом 3.5. договору вказано, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача), починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві, або фактичного звільнення об'єкта оренди від автоматів з продажу газет (за рішенням суду тощо).

Відповідно до п. 3.7. договору за клопотанням орендаря відповідним рішенням орендодавця на період капітального ремонту чи переобладнання орендарю може бути надана пільгова плата, яка не повинна бути менше витрат КП «Київський метрополітен» на утримання об'єкта оренди. У такому випадку вносяться відповідні зміни до договору оренди.

Рішеннями постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 05.08.2013 року (протокол №156), від 17.09.2013 року (протокол №158), від 20.05.2014 (протокол №174), від 23.12.2014 року (протокол №21), орендодавцю та балансоутримувачу доручено розглянути питання щодо можливості здійснення перерахунку орендної плати ПП «РУМБ от А» з дати введення в експлуатацію об'єктів оренди, не нарахування орендної плати до фактичного введення в експлуатацію автоматів з продажу газет, а також встановлення плати, яка не буде менше витрат на утримання об'єктів оренди та перерахунку орендної плати, згідно з актами введення в експлуатацію з зарахуванням платежів, що надійшли на рахунок КП «Київський метрополітен», як авансові.

Листом №49 від 06.08.2014 року позивач звернувся до відповідача-2 з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди, до якого було долучено проект договору про внесення змін.

Листом №11-03/731 від 19.09.2014 року відповідач-2 повернув позивачу підписаний ним проект договору про внесення змін.

Листом №062/07/20-13503 від 07.12.2015 року відповідач-1 повідомив позивача, що питання щодо перерахунку орендної плати відноситься до компетенції КП «Київський метрополітен».

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 16 цього Кодексу передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів. Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Як правило, особа, чиї права порушені може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Судом встановлено, що серед переліку наведених статей відсутній такий спосіб захисту права, як захист права шляхом визнання договору укладеним.

Згідно з ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Статтею 181 Господарського кодексу України, зокрема, передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Доказів направлення позивачем на адресу відповідача-1 проекту договору, який він просить визнати укладеним, у відповідності з вимогами ст. 181 ГК України, позивачем суду не надано.

Відповідно до п. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Стаття 638 Цивільного кодексу України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладений між сторонами у справі договір № 1257 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду є тристороннім правочином при вчиненні якого, згідно вимог ст.ст.203, 204 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасників правочину мають бути вільними та відповідати їх внутрішній волі.

Для того щоб договір відбувся, сторони повинні узгодити всі його істотні умови. Якщо в такому правочині відсутня хоча б одна істотна умова, весь договір є неукладеним, тобто таким, що взагалі не відбувся (ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України), а отже, він не може породжувати господарські зобов'язання.

Враховуючи вищевикладені правові норми, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому у позові слід відмовити.

Судовий збір у відповідності до статті 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 06.06.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна