ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 року Справа № 904/9923/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецової І.Л. (доповідача),

суддів: Герасименко І.М., Широбокової Л.П.,

секретар судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників:

від позивача: Левков В.М.- адвокат, посвідчення №547 від 06.01.1995 р. та договір про надання правової допомоги від 25.04.2016 р.,

від відповідача: Лопатнікова А.В.- представник, довіреність № 2857-К-О від 06.08.2014 р.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2016р. у справі №904/9923/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків

до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", м.Дніпропетровськ

про стягнення 56 498грн.50 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2016р. у справі №904/9923/15 (суддя Золотарьова Я.С.) припинено провадження у даній справі в частині стягнення з публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі-ПАТ КБ) "ПриватБанк" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 5661грн. за карткою НОМЕР_3 та в сумі 37740грн. за карткою НОМЕР_4, в решті в позові відмовлено;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо видачі банком вказаних вище карток ОСОБА_3 як фізичній особі, що свідчить про наявність підстав для припинення провадження у справі згідно з п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, а також з того, що належних та допустимих доказів порушення банком Умов та Правил надання банківських послуг, Умов та Правил обслуговування по розрахунковим карткам позивач не надав та не довів, що банком було здійснено безпідставне або помилкове списання з його рахунку суми грошових коштів;

- не погодившись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та задовольнити позовні вимоги;

- у поданій скарзі йдеться про те, що висновки господарського суду відносно порушення позивачем умов користування відкритим на його ім"я рахунком ґрунтуються тільки на поясненнях відповідача щодо попередження позивача в смс-повідомленнях про передачу паролів третім особам, матеріали аудиозапису розмов не мають відповідної роздруківки на паперових носіях, у зв"язку з чим, є неможливим встановлення осіб, які спілкувалися між собою та на підставі чого був здійснений такий аудиозапис, в порушення Закону України "Про платіжні системи та перекази коштів в Україні", Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем не вжито достатніх заходів, які б могли запобігти технічної можливості доступу третіх осіб до інтернет - рахунків, позивач стороннім особам будь-якої конфідиційної інформації щодо своїх рахунків не передавав, оскільки неможливо вважати підтвердження ним отримання цифрових повідомлень з боку таких осіб розголошенням такої інформації, про те, що суд обґрунтував рішення лише висновком службового розслідування служби безпеки банку, про те, що ці висновки не є об"єктивними, оскільки зроблені зацікавленою особою відповідача і невідомо яким чином було знято кошти з рахунку позивача, жодних доказів проведення операцій через систему Приват-24 немає, про те, що відповідач розголосив конфідиційні дані про рахунки, особисті ключі, паролі, секретне слово, баланс рахунку позивача і це дозволило третім особам зняти кошти з рахунків, про те, що не перевірялися телекомунікаційні зв"язки, смс-повідомлення, розмови, не витребовувалася з поліції інформація стосовно ходу розслідування кримінальної справи, про те, що справи, пов"язані з інформаційними технологіями, неможливо дослідити без спеціальних знань, про те, що на підставі п.37.2 ст.37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та ст.1073 Цивільного кодексу України банк зобов"язаний сплатити відповідачу кошти, оскільки банківську картку позивач не втрачав, іншим особам не передавав, а також про безпідставне припинення господарським судом провадження у справі, оскільки згідно з довідками відповідача всі рахунки відкриті саме на фізичну особу-підприємця;

- відповідач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на правильний висновок господарського суду щодо припинення провадження у справі, на те, що до Фрунзенського районного суду м.Харкова позивачем подано заяву про стягнення з банку 45401грн. з обґрунтуванням позовних вимог тим, що картки НОМЕР_6, НОМЕР_7 відкриті на нього саме як на фізичну особу, на те, що по картці НОМЕР_5 до рахунку НОМЕР_8 вбачається відсутність операцій на суму 13097грн.50коп., по якій господарським судом було відмовлено в задоволенні позову, на те, що позивач не довів порушення свого права, а саме того, що перерахування коштів зроблено не ним або не за його дорученням, у зв"язку з чим, є недоведеною наявність матеріальної шкоди, збитків як елементу складу цивільного правопорушення, не доведено і протиправної поведінки відповідача, на те, що право власності на кошти, після їх перерахування на розрахункові рахунки набуває одержувач і в разі безпідставного їх отримання несе відповідальність за ст.1212 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2013р. ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк" підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк".

На підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_3 видано картки НОМЕР_9 (12.08.2015 замінена на картку НОМЕР_3) "Універсальна" та картка НОМЕР_10 (12.08.2015р. замінена на картку № НОМЕР_7).

Відповідно до анкети - заяви та довідки ПАТ КБ "Приватбанк" зазначені картки надані ОСОБА_3 як клієнту-фізичній особі.

11.03.2014р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк" підписані заява про відкриття рахунків та заява про приєднання до Умов та Правил про надання банківських послуг.

На підставі підписаних заяви про відкриття рахунків та заяви про приєднання до Умов та Правил про надання банківських послуг позивачу відкриті поточний рахунок НОМЕР_8 та картковий рахунок № НОМЕР_11. Картка № НОМЕР_12 є карткою-ключем до корпоративного рахунку № НОМЕР_13.

11.08.2015 за допомогою системи електронних платежів Приват-24 під логіном та за допомогою паролю позивача було здійснено списання грошових коштів з рахунків, а саме:

- з рахунку № НОМЕР_12 - 13 097грн.50 коп.;

- з рахунку № НОМЕР_14 - 5 661грн.;

- з рахунку № НОМЕР_7 - 37 740грн.

У письмових поясненнях позивачем зазначено, що о 9 годині 11.08.2015 йому телефонували треті особи, які представилися службою безпеки Приватбанку. Позивачу було запропоновано чекати телефонних команд про зміну кодів доступу. Особа, яка телефонувала назвала себе як ОСОБА_4 (НОМЕР_1) - працівник служби безпеки банку та ОСОБА_5 (НОМЕР_2) - служба моніторингу безпеки банку з м. Києва.

В подальшому позивач зателефонував до банку, і його повідомили, що зараз з його карткового рахунку проходить зняття грошових сум. Позивач попросив працівника банку негайно заблокувати належні йому карткові рахунки, що і було зроблено, але списання грошових коштів у розмірі 56 498,50 грн. вже було здійснено.

Відповідно до довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не перебували і не перебувають у трудових відносинах з відповідачем.

За результатами службового розслідування службою безпеки ПАТ КБ "ПриватБанк " було складено висновок. Перевіркою встановлено, що в період з 9:00 год. до 11:05 год. позивачу на його номер НОМЕР_15 з номерів НОМЕР_16 та НОМЕР_17 дзвонили особи, які назвались співробітниками служби безпеки ПАТ КБ "ПриватБанк", що запитували у позивача інформацію для входу в Приват-24, для підвищення кредитного ліміту і ліміту зняття коштів, підтвердження платежів, що надходили на його фінансовий номер. На вказані запитання позивач, не дивлячись на попередження відповідача, що направлялися в текстах смс-повідомлень ("не передавати ці паролі нікому", "не підтверджувати платежі на сайтах групи підвищеного ризику у випадку їх не здійснення" тощо), розголошував інформацію третім особам.

Блокування своїх карток позивач здійснив під час телефонної розмови із клієнтською підтримкою банку за номером 3700 о 14:51 год. К цьому часу усі шахрайські операції вже були здійсненні третіми особами, але інформація щодо успішного проведення таких операцій надходила клієнту й після закінчення платежів і блокування продуктів.

Згідно з інформацією історії клієнта в програмних комплексах встановлено, що співробітни-ки банку персональну інформацію про клієнта, про його рахунки не дивилися, усі дії проходили в автоматичному режимі.

На підставі викладеного встановлено, що здійснення шахраями переказів коштів стало можливим в результаті недотримання позивачем умов безпеки при користуванні продуктами банківських послуг.

Такі обставини слугували визначальними для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 56498грн.50коп.

При цьому позивач зазначав, що по картці НОМЕР_3 при здійсненні операцій з переведення коштів було знято 5661грн., по картці НОМЕР_4 - 37740грн., по картці НОМЕР_5 - 13097грн.50коп..

Як на правові підстави в обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на положення п.37.2 ст.37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та ст.1073 Цивільного кодексу України.

Ч.ч.1 та 2 ст.639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже, підписавши заяву про відкриття рахунків та про приєднання до Умов та Правил про надання банківських послуг, позивач прийняв пропозицію відповідача та приєднався до договору банківського обслуговування.

Вирішуючи спір господарський суд, посилаючись на норми Господарського процесуального кодексу України, Умов та Правил надання банківських послуг, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дійшов висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі в частині позовних вимог в сумі 43401грн., недоведеність позивачем факту порушення відповідачем своїх договірних зобов"язань та безпідставного помилкового списання з рахунку грошових коштів в сумі 13097грн.50коп..

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Оскільки з анкети-заяви та довідки відповідача від 18.12.2015р. (а.с.38) вбачається, що картки НОМЕР_6, НОМЕР_7 видані позивачу як фізичній особі суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі у відповідній частині з посиланням на наведену процесуальну норму.

Відповідно до п.11.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22 оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування.

Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк", "телефонний банкінг" тощо.

Згідно із п.11.3. Інструкції юридичною підставою для роботи клієнта за допомогою систем дистанційного обслуговування і оброблення банком дистанційних розпоряджень клієнта є договір банківського рахунку. У договорі обов'язково мають обумовлюватися права, обов'язки та відповідальність сторін, порядок вирішення спорів у разі виникнення тощо.

Відповідно до п.11.8. Інструкції під час використання систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк" клієнт має дотримуватися всіх вимог, що встановлює банк, з питань безпеки оброблення електронних розрахункових документів.

Як вбачається з п.32.3 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

П.33.2 ст.32 Закону передбачено, що платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Згідно з п.1.19 Інструкції банк не несе відповідальність за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку.

Відповідно до ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

На підставі п.2.10 Інструкції клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку.

Загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб'єктів переказу регулюються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

За приписами п.22.6 ст.22 Закону обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків /реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.

Ст.1073 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.22 Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Притягнення до відповідальності у вигляді стягнення збитків можливо лише при наявності таких елементів правопорушення як наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка боржника, причинний зв"язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, а також вина боржника.

Відсутність хоча б одного з перелічених документів звільняє боржника від відповідальності.

Ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов"язок доведення обставин по наявності збитків у відповідному розмірі, протиправної поведінки відповідача та причинного зв"язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, у даному випадку, покладається безпосередньо на позивача.

Проте зазначені обставини позивачем не доведені, належні докази в обґрунтування цих обставин не надані.

Як встановлено господарським судом, операція по перерахунку коштів з рахунку позивача була здійснена з коректним введенням логіну і пароля для входу до системи Приват-24, у зв"язку з чим, дана операція була розцінена банком, як така, що проведена уповноваженою особою.

Також, позивач не довів, що відповідачем було здійснено безпідставне або помилкове списання з його рахунку суми грошових коштів та взагалі порушення відповідачем конкретних положень Умов та Правил надання банківських послуг, Умов та Правил обслуговування по розрахунковим картам.

Докази в обґрунтування безпідставного або помилкового списання позивачем не надані.

Не доведені позивачем і обставини щодо розміру матеріальної шкоди, збитків в сумі 13097грн.50коп.. В матеріалах справи відсутні відомості щодо конкретних фінансових опера-цій, їх кількості, по яких було проведено списання коштів у вказаній сумі, найменування одержувачів коштів. Розрахунок цієї суми позивачем не надано.

З огляду на викладене господарський суд правильно визнав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 13097грн.50коп. такими, що задоволенню не підлягають.

Тому підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що за наслідками кримінального провадження №0002150 від 11.08.2015р. та прийняття судом вироку по відповідній кримінальній справі відповідач не позбавлений права звернутися з заявою про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами або з позовом до винних осіб про стягнення списаних грошових коштів.

Керуючись ст.ст.101 -103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2016р. у справі №904/9923/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення

Головуючий І.Л.Кузнецова

Суддя І.М.Герасименко

Суддя Л.П.Широбокова

Повна постанова складено 30.05.2016р.