ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р.Справа № 915/1940/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Головея В.М., Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 25.05.2016:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1;

від третіх осіб - не зявились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого приватного підприємства ЗАХІДТРАНС

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.02.2016

по справі № 915/1940/15

за позовом: Малого приватного підприємства ЗАХІДТРАНС

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю Пісківський завод скловиробів

про стягнення заборгованості у сумі 62705,24 грн.

У судовому засіданні 25.05.2016 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Мале приватне підприємство ЗАХІДТРАНС (далі також позивач, МПП ЗАХІДТРАНС, Підприємство) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі також відповідач, ФОП ОСОБА_1, Підприємець) про стягнення з останньої заборгованості у сумі 62705,24 грн. за виконане перевезення вантажу на підставі контракту-заявки від 08.06.2015 № 01/08.06.

У правове обґрунтування позову Підприємство послалось на ст.ст. 639, 640, ч. 1, 3 ст. 909, ч. 1 ст. 916 ЦК України, ст. 193, ч. 1 ст. 307 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2015 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю Пісківський завод скловиробів.

18.02.2016 до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява МПП ЗАХІДТРАНС (вх. № 3489/16) про залучення до участі у справі в якості відповідача ФОП ОСОБА_2 в порядку ст. 24 ГПК України.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 25.02.2016 у справі № 915/1940/15 (суддя Олейняш Е.М.) у задоволенні позову відмовлено, так само як і у задоволенні клопотання Підприємства про залучення до участі у справі третьої особи ФОП ОСОБА_2 як іншого відповідача.

Рішення суду мотивовано відсутністю правових підстав для покладення обовязку щодо оплати за перевезення вантажу на відповідача - ФОП ОСОБА_1, оскільки позивачем не доведено укладення між сторонами відповідного договору перевезення.

Не погодившись з рішенням суду, МПП ЗАХІДТРАНС звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати, залучити до участі у справі в якості відповідача ФОП ОСОБА_2 та задовольнити позовні вимоги Підприємства. При цьому, скаржник послався на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач зазначив, що суд хибно не задовольнив клопотання позивача про залучення ФОП ОСОБА_2 до участі у справі в якості відповідача.

У засіданні суду апеляційної інстанції відповідач надав пояснення про те, що ніякого договору перевезення з позивачем не укладав та жодних домовленостей з цього приводу між ними не існувало, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення.

МПП ЗАХІДТРАНС та ФОП ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовими повідомленнями з відмітками підприємства поштового звязку про вручення поштових відправлень, не зявились, а отже, не скористались своїм процесуальним правом прийняти учать у засіданні суду апеляційної інстанції.

Викладене в апеляційній скарзі клопотання МПП ЗАХІДТРАНС про залучення до участі у справі в якості відповідача ФОП ОСОБА_2 відхилено судовою колегією з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

У відповідності до п. 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона. У разі якщо заява (клопотання) про залучення іншого відповідача або про заміну відповідача залишається судом без задоволення, то ухвала з цього приводу не виноситься, а про відхилення відповідної заяви (клопотання) зазначається в описовій частині рішення суду або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи. Стаття 24 ГПК не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача.

В абз. 4 п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» розяснено, що норми ГПК України щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК України прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім передбаченого статтею 24 ГПК України права залучати до участі у справі іншого відповідача, здійснити за згодою позивача заміну первісного відповідача належним відповідачем та зазначеного у статті 27 ГПК України права залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Апеляційна інстанція не застосовує положення ГПК України щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову.

У п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 р. N 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" зазначено, що питання про достатність підстав для вчинення відповідної процесуальної дії вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин та матеріалів певної справи і з огляду на те, чи сприятиме залучення іншого відповідача з'ясуванню усього кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, встановленню наявності або відсутності правопорушення, прийняттю законного та обґрунтованого рішення. Необхідно також мати на увазі, що інший відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої в принципі можливо було б задовольнити позовні вимоги, - на відміну від третьої особи на стороні відповідача, за рахунок якої такі вимоги ніколи не задовольняються.

Як свідчать матеріали справи, ані договір перевезення, ані будь-який інший договір між позивачем та даною третьою особою не укладався. Ці особи до виникнення спірних правовідносин жодних взаємовідносин не мали, про що зазначено самим позивачем в заяві від 04.01.2016 (арк. 46).

Отже, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що вищеназвана третя особа може бути зобов'язаною особою у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Підприємства про залучення до участі у справі ФОП ОСОБА_2 як іншого відповідача.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що, як зазначає позивач, 08.06.2015 на електронну адресу ММП "Західтранс" (Перевізник) від ФОП ОСОБА_1 (Експедитор) надійшов контракт-заявка № 01/08.06 від 08.06.2015 про надання послуг транспортного обслуговування, за умовами якого Експедитор доручає, а Перевізник зобовязується надати послуги з організації та здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному сполученні, а Експедитор зобовязується сплатити узгоджену сторонами вартість послуг.

Відповідно до п. 2 цього контракту-заявки перевезення здійснюється згідно наступним умовам:

- маршрут перевезення смт. Пісківка (завантаження) Rincon de Soto, Іспанія (вивантаження);

- найменування вантажу, кількість (вага) та упаковка вантажу, особливі характеристики скловироби банка на піддонах до 22 тон;

- вантажовідправник ТзОВ Пісківський завод скловиробів;

- дата завантаження 10.06.2015;

- вантажоодержувач Tapas Y Envases Rioja.S.L.;

- дата розвантаження 19.06.2015;

- вартість послуг 2 600 ЄВРО по курсу НБУ, протягом чотирьох банківських днів з моменту розвантаження автомобіля;

- марка, держ. номер Volvo, ВС7050СР п/п. ВС1888ХР.

Як вказує Підприємство, на підтвердження укладення договору перевезення був складений коносамент у вигляді міжнародної товаротранспортної накладної CMR А№104413 (без дати), в якому зазначено: відправник ТзОВ Пісківський завод скловиробів (графа 1); одержувач Comercial Vidriera Murciana Alimentaria.S.L. (графа 2); місце та дата завантаження вантажу - смт. Пісківка, Україна, 11.06.2015 (графа 4); місце та дата розвантаження вантажу Tapas Y Envases Rioja.S.L.; Rincon de Soto, Іспанія, 18.06.2015 (графи 3, 24); найменування вантажу 52 pallets, Банка/Jar 127764 pcs., 21191 кг (графи 6, 11).

На підтвердження факту перевезення вантажу МПП ЗАХІДТРАНС надав також посвідчення про відрядження водія від 13.06.2015, а також подорожній лист № 121677 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 13.06.2015.

Не виконання Експедитором свого зобовязання з оплати наданих Перевізником послуг щодо перевезення вантажу зумовило звернення Підприємства із вищезгаданим позовом до Господарського суду Миколаївської області.

Як пояснив у своїй заяві від 07.12.2015 позивач, між ТзОВ Пісківський завод скловиробів (вантажовідправник) та ФОП ОСОБА_2 (експедитор) був укладений договір-заявка на перевезення вантажів № 06Р від 09.06.2015, останній, здійснюючи пошук перевізника, отримав від ФОП ОСОБА_1 пропозицію виконати спірне перевезення, про що між ними укладено договір-заявку на перевезення вантажів № 06Р від 09.06.2015. ФОП ОСОБА_1, у свою чергу, з метою здійснення перевезення вантажу уклала контракт-заявку від 08.06.2015 № 01/08.06 з МПП Західтранс. Оригіналів вищевказаних договорів позивачем не надано.

При цьому, позивач повідомив (заява від 10.12.2015 за вх. 22878/15), що контракт-заявка був укладений сторонами у спрощений спосіб, шляхом обміну електронними листами, тому оригінал документа має такий же вигляд, як і долучена до позовної заяви його копія, тобто не містить оригінальних підписів і печаток сторін, а лише відтворені друкувальним пристроєм їх копії.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.01.2016 було зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю Ларді (e-mail: lardi-trans.com) надати суду наступні докази (письмові пояснення):

1. Чи є ФОП ОСОБА_1 користувачем аккаунту, розміщеного за веб-адресою: https://lardi-trans.com/user/5?

2. Чи повідомляла ФОП ОСОБА_1 протягом 2015 року про спроби несанкціонованого доступу до її аккаунту, якщо так, то коли і на якій підставі?

3. Чи змінювала ФОП ОСОБА_1 пароль доступу до її аккаунту, якщо так, то коли?

4. Чи розміщувалася на сайті Ларді-Транс від імені ФОП ОСОБА_1 протягом 01-09 червня 2015 року інформація про будь-яке перевезення, якщо так, то про яке конкретно та на яких умовах?

5. Чи був (якщо так - то коли та в чому полягав) сторонній доступ без згоди ФОП ОСОБА_1 у 2015 році до її аккаунту, розміщеного за веб-адресою: https://lardi-trans.com/user/5?

15.02.2016 до господарського суду першої інстанції надійшли письмові пояснення ТОВ Ларді (вх. № 3219/16), у яких повідомлено наступне:

1) На веб-сайті lardi-trans.com дійсно створено аккаунт https://lardi-trans.com/user/5, у інформації про який вказано назву власника аккаунту "СПД ОСОБА_3В.". Даний обліковий запис створено 30.10.2008.

2). 14.07.2015 до ТОВ "Ларді" було надіслано на адресу електронної пошти повідомлення від ФОП ОСОБА_1 щодо несанкціонованого доступу до аккаунту https://lardi-trans.com/user/5, у т. ч. про те, що було змінено пароль доступу.

3). ТОВ "Ларді" не володіє інформацією про паролі користувачів, чи самі паролі. Інформація щодо зміни паролю доступу до аккаунту https://lardi-trans.com/user/5 не надходила до ТОВ "Ларді".

4). У період з 01.06.2015 по 09.06.2015 від користувача аккаунту https://lardi-trans.com/user/5 було розміщено наступні заявки (витягнуті з архіву в тому вигляді, як вони збереглись):

ID заявки: 367318

Дата розміщення: 2015-06-08 13:54:41

Маршрут: Дніпропетровськ (Україна) Гданськ (Польща)

Дата завантаження: 2015-06-22

Вантаж: серосплавы

Маса: 22т

Фірма: ОСОБА_3, СПД

Контактна особа: Владимир, Сергей

Телефон 1: +380(98)6619953

Телефон 2: +380(97)5785170

Е-mail:

ID заявки: 367841

Дата розміщення: 2015-06-08 14:03:18

Маршрут: Кременчуг (Украина) Тегеран (Иран)

Дата завантаження: 2015-06-17

Маса: 21т

Об'єм: 86мЗ

Фірма: ОСОБА_3, СПД

Контактна особа: Владимир, Сергей

Телефон 1: +380(98)6619953

Телефон 2: +380(97)5785170

Е-mail:

5). 14.07.2015 до ТОВ "Ларді" було надіслано повідомлення щодо несанкціонованого доступу до аккаунту https://lardi-trans.com/user/5, у т. ч. про те, що було змінено пароль доступу. Повідомлення про такий факт було здійснено шляхом направлення листа електронною поштою на адресу info@ lardi-trans.com.

Таким чином є підстави вважати, що станом на 14.07.2015 сторонні особи могли мати доступ до аккаунту https://lardi-trans.com/user/5. Дату початку таких дій та дату першої спроби несанкціонованого доступу до аккаунту визначити технічними засобами неможливо, оскільки відсутні ознаки зламу коду сайту, спроби підбору паролів тощо (повідомлення про такий несанкціонований доступ надійшло до ТОВ "Ларді" тільки 14.07.2015).

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В силу п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як вбачається з ч. 1 ст. 929 ЦК України та ч. 1 ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб'єкти господарювання.

Статтею 9 названого Закону передбачено, що перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 929 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 930 ЦК України та ч. 2 ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як встановлено ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В силу ч. 1, 3 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

З вищенаведених положень чинного законодавства України слідує, що договори транспортного експедирування та перевезення укладаються у письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, МПП Західтранс в позовній заяві послалось на те, що узгоджений сторонами документ - контракт-заявка № 01/08.06 від 08.06.2015 за своєю правовою природою та істотними умовами є разовим договором транспортного перевезення, а міжнародна товаротранспортна накладна CMR А№104413 (без дати) підтверджує укладення між сторонами договору перевезення.

Колегія суддів не погоджується з тим, що зазначені вище документи підтверджують укладення між МПП Західтранс та ФОП ОСОБА_1 договору транспортного експедирування чи перевезення вантажу в письмовій формі або існування між сторонами домовленості, згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, щодо укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, виходячи з нижче наведеного.

Так, в матеріалах справи наявна лише засвідчена позивачем копія згаданого вище контракту-заявки, оскільки, як пояснив сам позивач, контракт-заявка був укладений сторонами у спрощений спосіб, шляхом обміну електронними листами, тому оригінал документа має такий же вигляд, як і долучена до позовної заяви його копія, тобто не містить оригінальних підписів і печаток сторін, а лише відтворені друкувальним пристроєм їх копії. Відтак, можливість дослідити справжність підпису та відтиску печатки відповідача на даному документі - відсутня.

Натомість, відповідач у справі - ФОП ОСОБА_1 як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції категорично заперечує існування будь-яких домовленостей з Підприємством щодо автомобільного перевезення вантажу, вказуючи, що її аккаунт на сайті Ларді-Транс був зламаний та хтось сторонній діяв від її імені. Таке твердження Підприємця підтверджується вищезгаданим листом ТОВ Ларді (вх. № 3219/16 від 15.02.2016), з якого вбачається, що є підстави вважати, що станом на 14.07.2015 сторонні особи могли мати доступ до аккаунту https://lardi-trans.com/user/5.

Що стосується вказаної вище міжнародної товарно-транспортної накладної, то в цьому документі відсутня будь-яка інформація щодо експедитора.

Відтак, судова колегія дійшла висновку про те, що позивачем не доведено, згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, здійснення ним перевезення вантажу на підставі письмового договору чи відповідної домовленості з ФОП ОСОБА_1, що відбулася за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем.

За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову через відсутність правових підстав для покладення обовязку щодо оплати за здійснене Підприємством перевезення на відповідача - ФОП ОСОБА_1

Доводи скаржника стосовно того, що місцевий господарський суд хибно не задовольнив клопотання позивача про залучення ФОП ОСОБА_2 до участі у справі в якості відповідача не приймаються судовою колегією до уваги з огляду на вищевикладене мотивування відмови у задоволенні аналогічного клопотання скаржника до суду апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на ч. 1 ст. 916 ЦК України як на підставу стягнення з відповідача провізної плати судова колегія вважає необґрунтованим, так як згідно даного законодавчого припису за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата. Отже, названий вище Кодекс передбачає договірний порядок визначення розміру провізної плати.

МПП Західтранс в позовній заяві послалось на те, що між сторонами було укладено разовий договір транспортного перевезення, яким позивач вважає вищезгаданий контракт-заявку, однак, як вище зазначалось, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про недоведеність Підприємством укладення між сторонами відповідного договору чи існування іншої домовленості щодо перевезення вантажу, а відтак, посилання скаржника на положення ч. 1 ст. 916 ЦК України є безпідставним.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи Підприємства не спростовують висновку господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог МПП Західтранс.

З огляду на викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.02.2016 у справі № 915/1940/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 27.05.2016.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Г.П. Разюк