ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"23" травня 2016 р. Справа № 911/1355/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Стандарт», м. Бориспіль

про стягнення 33 909,90 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. за дов. від 30.11.2015 № 274;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Стандарт» (відповідач) про стягнення 33 909,90 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фуд Стандарт» зобов'язань за договором поставки № 16 від 15.01.2016, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 30 170,66 грн. основного боргу, 2 208,49 грн. пені та 152,75 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.04.2016 у справі № 911/1355/16 порушено провадження та призначено до розгляду на 23.05.2016 року.

Відповідач у судове засідання 23.05.2016 року не забезпечив явку свого повноважного представника, хоча про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 627, письмового відзиву на позов та інших документів, витребуваних судом, не подав, обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав.

З даного приводу суд зазначає, що, у випадку незявлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також, зважаючи на строки, передбачені статтею 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Частиною 1 статті 85 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 23.05.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

встановив:

15 січня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фуд Стандарт» (Покупець) укладено договір поставки № 16 (Договір), згідно з п. 1.1 якого, Постачальник зобовязується передати, а покупець зобовязується прийняти та оплатити в порядку передбаченому даним договором гофропродукцію (далі Товар), асортимент, кількість, ціна якого визначена в специфікаціях.

Відповідно до п. 4.4. Договору, датою поставки Товару вважається дата вказана в видатковій накладній.

Покупець зобовязується провести розрахунок за отриманий товар протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару (п. 6.3. Договору).

28.01.2016 року позивач поставив відповідачу обумовлений договором Товар на суму 30 170,66 грн., що підтверджується Специфікацією №4 від 24.06.2015 року, видатковою накладною № РН-0000061 від 28.01.2016 року, товарно-транспортною накладною № РН-0000061 від 28.01.2016 року та дорученням № 280116 від 28.01.2016 на отримання товару.

Відповідач, у свою чергу, умови договору не виконав та не здійснив оплату отриманого товару, у звязку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 30 170,66 грн.

Вказане також підтверджується доданим до матеріалів справи актом звірки взаємних розрахунків, підписаним сторонами та скріпленим їх печатками, згідно з яким сторони погодили, що станом на 30.03.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить 30 170,66 грн.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься у статті 193 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, доказів оплати та відзиву на позов відповідач до суду не надав, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога про стягнення з відповідача 30 170,66 грн. боргу за поставлений товар підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 208,49 грн., яка була розрахована позивачем на суму заборгованості у розмірі 30 170,66 грн. за період з 12.02.2016 по 12.04.2016.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати Покупцем, або строків відвантаження товару Постачальником, винна сторона сплачує на користь потерпілої, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого чи не відвантаженого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок пені за допомогою калькулятора штрафів системи Ліга-Закон, з урахуванням норм чинного законодавства та умов договору, застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ встановив, що сума пені становить 2 212,52 грн.

Водночас, суд зазначає, що у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 2 208,49 грн. пені, тоді як за розрахунком суду розмір пені є більшим і становить 2 212,52 грн., проте, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

З аналізу даної норми вбачається, що господарський суд не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог. Відтак, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 208,49 грн. обґрунтованою, а відтак такою, що підлягає задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 152,75 грн. 3 % річних, що нараховані на суму заборгованості у розмірі 30 170,66 грн. за період з 12.02.2016 по 12.04.2016.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних за допомогою калькулятора штрафів системи Ліга-Закон, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 30 170,66 грн. основного боргу, 2 208,49 грн. пені та 152,75 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, підтверджені доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Стандарт» (08302, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Січнева, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санвіт-Холдінг» (02002, м. Київ, вул. О.Туманяна, буд. 15 А, секція «В», офіс 630, ) 30 170 (тридцять тисяч сто сімдесят) грн. 66 коп. основного боргу, 2 208 (дві тисячі двісті вісім) грн. 49 коп. пені, 152 (сто пятдесят дві) грн. 75 коп. 3% річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 31.05.2016р.

Суддя О.В. Щоткін