ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.05.16р. Справа № 904/3023/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд", 49099, м. Дніпропетровськ, б-р Рубіновий, буд. 14

до Комунального підприємства "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради, 49000, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 88-А

про стягнення 31 695,51 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 08.04.2016 року

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до комунального підприємства "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради про стягнення 23 397 грн. 29 коп., пені у розмірі 6 474 грн. 32 коп., 3% річних - 647 грн. 52 коп., інфляційних - 1 176 грн. 38 коп.; судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язання в частині оплати по договору підряду № 2015/4/40/с.

Відповідач мотивований відзив на позовну заяву не надав, в судове засідання 31.05.2016 року не з'явився.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 31.05.2016 року юридичне місцезнаходження відповідача: 49000, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 88-А - куди судом і надсилалась ухвала про відкладення розгляду справи.

Позивачем 18.05.2016 року було подано до суду клопотання від 18.05.2016 року про сплату відповідачем суми основного боргу у сумі 23 397 грн. 29 коп.

Справа згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2015 року між Комунальним підприємством "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд" був укладений договір підряду № 2015/4/40/с, згідно п. 1.1 якого позивач зобовязався виконати відповідачу роботи по поточному ремонту покрівлі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, 62, 63, а відповідач, у свою чергу, прийняти і оплатити виконані роботи.

Відповідно до п.3.2. договору, порядок розрахунку за виконані роботи здійснюється протягом 10 банківських днів після підписання акту виконаних робіт.

Як встановлено матеріалами справи, 30.04.2015 року на виконання договору № 2015/4/40/с від 01.04.2015 року сторонами було підписано акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В за квітень 2015 року на суму 23397, 29 грн. (а.с.11-14). Претензії від відповідача щодо якості робіт до позивача не надходили.

Відповідно до п. 2.1. договору, замовник зобовязаний прийняти виконану роботу в строк не пізніше 2-х днів після її завершення і здійснити розрахунок за неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 838 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона підряду (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень ст. 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

Як свідчать матеріали справи, відповідач 06.05.2016 року після подачі позивачем позовної заяви від 19.04.16 року до суду розрахувався по сумі основного боргу з позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 214 від 06.05.2016 року (а.с.31). Тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями п 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань передбачено: сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних по сумі 647,52 грн. за період з 15.05.2015 року по 15.04.2016 року та інфляційних за червень 2015 року по березень 2016 року у сумі 1176,38 грн., підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до п.6.2. договору, у разі невиконання п. 3.2 договору замовник виплачує підряднику пеню в розмірі 2-х облікових ставок НБУ за кожен день прострочення від вартості заборгованості за виконання робіт.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (аналогічна думка викладена у Постанові Вищого Господарського Суду України N 35/194-06 від 30.11.2006 р.).

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково за шість місяців у сумі 6389,70 грн. за період з 15.05.2015 року по 12.11.2015 року, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 23397, 29 грн.

Стягнути з Комунального підприємства „Житлове господарство Кіровського району Дніпропетровської міської ради (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 88-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Містокомбуд (49099, м. Дніпропетровськ, б-р Рубіновий, буд. 14, ) 6 389 (шість тисяч триста вісімдесят девять) грн. 70 коп. пені, 647 (шістсот сорок сім) грн. 52 коп. - 3% річних, 1 176 (одна тисяча сто сімдесят шість) грн. 38 коп. інфляційні втрати, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 03.06.2016 року

Суддя ОСОБА_2