ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р. Справа № 917/2627/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя

ОСОБА_1, суддя Пуль О.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю від 12.01.2016р. №12,

відповідача ОСОБА_3 за довіреністю від 01.04.2016р. №9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Сільськогосподарського ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю імені Духова, с. Веприк, Гадяцький район, Полтавська область, (вх. №974 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 10.03.2016р. у справі № 917/2627/15

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова, с. Веприк, Гадяцький район, Полтавська область,

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м.Гадяч,

про стягнення грошових коштів у сумі 5385415,14 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.03.2016р. у справі № 917/2627/15 (суддя Гетя Н.Г.) відмовлено в задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем не надано повного пакету документів відповідачу, зазначених у договорі, тому на законних підставах було зупинено оплату товару за договором, що виключає порушення законних прав позивача та тягне за собою відсутність підстав для задоволення позову.

Сільськогосподарське ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю імені Духова з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 10.03.2016р. у справі № 917/2627/15 повністю та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь позивача основну суму заборгованості в розмірі 5130005,84 грн., штраф 69389,87 грн., 3%річних 22037,84 грн. та витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 80781,23 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що факт поставки та отримання відповідачем товару за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами видатковими накладними, приймальними квитанціями та довіреностями на отримання товару, тому у відповідача у відповідності з вимогами чинного законодавства виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару на умовах договору. Крім того, апелянт зазначає, що відбулась часткова оплата відповідачем, що свідчить про визнання останнім зобов'язання з оплати товару та настання строку виконання даного зобов'язання.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.05.2016р. у зв'язку з відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Бородіної Л.І., судді Пуль О.А.

Від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх. 4889 від 16.05.2016р.), в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Від апелянта надійшли доповнення до апеляційної скарги (вх. 4891 від 16.05.2016р.), в яких надає докази часткового погашення суми основного боргу у розмірі 3355695,70 грн., просить прийняти нові докази, які не могли бути подані до господарського осуду першої інстанції та зменшити суму основного боргу, які складають 1050291,73грн.

У судовому засіданні 16.05.2016р. оголошено перерву до 06.06.2016р.

До Харківського апеляційного господарського суду надійшли супровідним листом (вх. 5727 від 06.06.2016р.) додаткові матеріали до справи, зокрема, акт звірки взаємних розрахунків, який підписаний лише позивачем, а також докази сплати відповідачем всієї суми основної заборгованості.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як вбачається з додатково поданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, вся сума основного боргу сплачена після прийняття господарським судом Полтавської області рішення, отже, колегія суддів не може прийняти дані документи в якості відповідних доказів, які не могли бути подані стороною з причин, що від неї не залежали, при розгляді справи в суді першої інстанції. Тому, колегія суддів не приймає до уваги подані позивачем додаткові докази, що свідчать про сплату суми основного боргу.

У судовому засіданні 06.06.2016р. оголошено перерву до 15:30 год. 06.06.2016р.

Після обявленої перерви суд продовжив розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні 06.06.2016р. Представник позивача підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити із врахуванням заявлених при розгляді справи в суді першої інстанції змін до предмету позову та зменшення суми позову.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.06.2012р. між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Духова та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" укладено договір поставки №34-Д.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач (постачальник) зобов'язується систематично передавати у власність покупця молочну сировину (молоко коров'яче незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню), а відповідач (покупець) зобов'язується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим договором.

Згідно з пунктом 1.2 договору кількість молока зазначається у Спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС), затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України №176 від 01.07.2002р., ціна - у Протоколах погодження цін (Додаток №1), які після погодження (в порядку передбаченому цим договором), належного оформлення та підписання сторонами, є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1.1 договору сторони обумовили умови поставки: EXW Інкотермс 2010 - склад Постачальника, що знаходиться за адресою: с. Веприк, с. Тепле Гадяцького району Полтавської області.

Право власності на молоко переходить до покупця з моменту його приймання і визначається датою підписання представником покупця товарної накладної крім випадку виявлення покупцем невідповідності молока вимогам ДСТУ 3662-97, діючим в Україні стандартам, а також ветеринарним та санітарним вимогам (п.2.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.5. договору визначено, що не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним покупцем, на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою №3-ПК (МС), в якій вказується кількість та вартість молочної сировини.

Відповідно до п. 5.4. договору, покупець здійснює оплату за придбане молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з моменту переходу права власності на молоко.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору за період з 01.08.2015р. по 08.10.2015р передано відповідачу товар на загальну суму 7432911,76 грн., а відповідач, підписавши договір поставки, видаткові накладні, приймальні квитанції та видавши довіреності на отримання товару, взяв на себе обовязок з оплати товару.

Позивач, з метою відновлення свого порушеного права, звернувся до господарського суду першої інстанції з позовною заявою про стягнення з відповідача основну суму боргу в розмірі 5293987,43 грн., а також 69389,87 грн. штраф, 22037,84 грн. 3% річних.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з заявою від 10.02.2016р. №10/02-16 про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що відповідач частково погасив основний борг у сумі 860000,00 грн. Крім того, позивач здійснив ще поставку молока на суму 724018,41 грн., що підтверджується приймальною квитанцією на закупівлю молочної сировини №41 від 31.01.2016р. Таким чином, позивач змінює підстави позову та зменшує розмір позовних вимог у зв'язку з тим, що відповідач частково розрахувався, а позивач постави продукцію за приймальною квитанцією на закупівлю молочної сировини №41 від 31.01.2016р. та просить стягнути з відповідача 5158005,84 грн. основного боргу, а також 69389,87 грн. штраф, 22037,84 грн. 3% річних, провадження у справі в частині стягнення 860000 грн. припинити.

А також позивач звернувся до господарського суду з заявою від 02.02.2016р. №02/03/16 про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з тим, що відповідач частково погасив основний борг у розмірі 28000 грн. та просить стягнути з відповідача 5130005,84 грн. основного боргу, а також 69389,87 грн. штраф, 22037,84 грн. 3% річних

10.03.2016р. господарським судом Полтавської області прийнято рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю імені Духова з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів не може погодитись з даним висновком господарського суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У пункті 4.4 договору встановлено, що молоко вважається прийнятим належним чином і уповноваженою на це особою, якщо у товарній накладній постачальника проставлені підпис, печатка або штамп покупця.

Згідно з пунктом 5.4 договору покупець проводить оплату за придбане молоко, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з моменту переходу права власності на молоко.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору за період з 01.08.2015р. по 08.10.2015р. передав відповідачу товар на загальну суму 7432911,76 грн., що підтверджується:

прийомною квитанцією № 39 на закупівлю молочної сировини від 31.08.2015р. на суму 3470460,12 грн.;

довіреністю № 1092 від 01.08.2015р.;

видаткова накладна № ЦБДУХ001282 від 31.08.2015р. на суму 3470460,12 грн.;

довіреністю № 1222 від 01.09.2015р.;

прийомною квитанцією № 37 на закупівлю молочної сировини від 30.09.2015р. на суму 3163437,92 грн.;

видатковою накладною № ЦБДУХ001424 від 30.09.2015р. на суму 3163437,92 грн.;

прийомною квитанцією № 48 на закупівлю молочної сировини від 31.10.2015р. на суму 799013,72грн.;

видатковою накладною № ЦБДУХ001548 від 08.10.2015р. на суму 799013,72грн.

Вказані документи підписані керівником та головним бухгалтером відповідача та містять печатку ТОВ "Гадячсир".

Таким чином, на момент приймання товару у покупця не виникло ніяких заперечень щодо поставленого товару.

Таким чином, підписання вказаних документів відповідачем свідчить про передачу продавцем у власність покупця товару, що створює для останнього обовязок з його оплати.

Однак, відповідач зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором виконав частково в розмірі 2138924,33 грн. станом на день подання позову і таким чином сума основної заборгованості складає 5293987,43 грн.

Як зазначено, в подальшому відповідачем сплачено 860000 грн., у зв'язку з чим позивачем подано заяву про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути, зокрема, суму основної заборгованості у розмірі 5158005,84 грн. (т. 1, а.с. 48).

Відповідно до ч. 4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.12. Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.12.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.01.2016р.

У судове засідання 21.01.2016р. представники сторін не з'явились, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом прийнято та задоволено та винесено відповідну ухвалу суду.

11.02.2016р. від позивача надійшла заява (вх. 1685) про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог перед судовим засіданням.

У судовому засіданні 11.02.2016р. у відповідності до протоколу судового засідання суд розпочав розгляд справи по суті (т. 1, а.с. 93).

03.03.2016р. від позивача надійшла заява (вх. 2768) про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог.

Колегія суддів приймає до уваги та задовольняє заяву (вх. 1685 від 11.02.2016р.) про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, оскільки подана до початку розгляду справи по суті, та відмовляє у задоволенні заяви (вх. 2768 від 03.03.2016р.) про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, оскільки вона подано після того, як розгляд справи почався по суті у судовому засіданні 11.02.2016р.

Щодо припинення провадження у справі колегія суддів зазначає, що у відповідності до приписів п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент його виникнення та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Пунктом 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку про припинення провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення заборгованості в сумі 860000,00грн. з підстав п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки вказаний спір припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, матеріалами справи підтверджено наявність основної суми заборгованості у розмірі 5158005,84 грн., яка підлягає стягненню з відповідача за неналежне виконання

Відповідно до пункту 6.2 договору у випадку якщо заборгованість з оплати молока (п. 5.4 цього договору) становить 10 календарних днів і більше, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 1 % від суми боргу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила здійснений позивачем розрахунок штрафних санкцій та 3% річних і знаходить його обґрунтованим, у звязку чим колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 69389,87 грн. штрафу та 22037,84 грн. 3% річних.

Колегія суддів не може погодитись з висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв'язку з тим, що постачальником не було надано покупцеві повного пакету документів, зазначених у п. 2.3. Договору, зокрема, спеціалізованих товарних накладних за формою № 1 - ТН (МС), тому ТОВ Гадячсир, скориставшись своїм правом, передбаченим пунктом 2.4. договору, призупинено оплату товару за договором, що виключає порушення законних прав позивача та свідчить про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки є наслідком порушення умов договору самим постачальником.

Однак, колегія суддів вважає такі посилання необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності пункту 2.1 Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини, затвердженого постановою Укоопспілки від 29.05.2000р. № 118 за погодженням з Держкомстатом України (далі Порядок №118), приймальні квитанції та закупівельні відомості, якими оформлюється закупівля сільськогосподарських продуктів, продуктів їх переробки та сировини - є первинними документами для ведення обліку і використовуються для складання фінансової і статистичної звітності, для аналізу обсягів обороту з закупівлі окремих видів сільськогосподарської продукції та сировини, загального обсягу заготівельного обороту тощо.

Разом з цим, згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 01.07.2002 N 176, приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Таким чином, зі змісту вказаних норм випливає, що приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини за своєю природою є первинними документами і їх виписка є неможливою без попереднього складання товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС), на підставі яких такі приймальні квитанції складаються.

При цьому накладна товарна за своєю природою - це первинний бухгалтерський документ, призначений для оформлення операцій по відпустці і прийому товарно-матеріальних цінностей.

Отже, факт виписки відповідачем приймальних квитанцій підтверджує факт виписки накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) і вказаний різновид первинних документів підтверджує факт здійснення операції з передачі позивачем у власність відповідача обумовленого договором товару.

При цьому, як вже зазначалося, відповідно до пункту 4.4 договору молоко вважається прийнятим з моменту оформлення покупцем належним чином товарної накладної, тоді як умови пункту 5.4 договору покладають на покупця обовязок провести оплату за придбане молоко протягом 10 банківських днів з моменту переходу права власності на молоко.

Зупинення оплати товару за договором на підставі п. 2.4. договору до моменту надання позивачем документів, зазначених в пункті 2.3. договору, не підтверджується матеріалами справи, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження факту зупинення ним оплат і повідомлення про це позивача. Фактично, відповідач безпідставно не розрахувався за отриманий у власність товар.

Таким чином колегія суддів зазначає, що отримання відповідачем від позивача продукції згідно з укладеним договором свідчить факт її часткової оплати відповідачем. Окрім того, відповідач не заперечує факт отримання продукції, а лише посилається на те, що не отримав повного пакету документів.

Зважаючи на усе вищенаведене колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимим доказами доведено факт поставки та часткової оплати відповідачем продукції та факт порушення відповідачем своїх зобовязань щодо оплати отриманого товару і наявності у відповідача заборгованості перед позивачем.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв'язку з чим, рішення господарського суду Полтавської області від 10.03.2016р. у справі № 917/2627/15 слід скасувати, апеляційну скаргу Сільськогосподарського ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю імені Духова задовольнити, оскільки доводи, викладені в скарзі, знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи та є підставою для скасування оскаржуваного рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.2 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю імені Духова, с. Веприк, Гадяцький район, Полтавська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 10.03.2016р. у справі № 917/2627/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська область, 37300, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Духова (с. Веприк, Гадяцький район, Полтавська область, 37362, ) основну суму боргу у розмірі 5158005,84 грн., штраф у розмірі 69389,87 грн., 3% річних у розмірі 22037,84 грн., судовий збір у розмірі 69579,88 грн. за подання позовної заяви, 76537,88 грн. за подання апеляційної скарги.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 860000,00 грн. припинити.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 07.06.2016р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.А. Пуль