ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р. Справа № 925/447/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НВК «РЕМА», м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, 7, оф. 818

до публічного акціонерного товариства «Азот», м. Черкаси, вул. Першотравнева, буд. 72

про стягнення 79 189,01 грн. заборгованості та санкцій,

за участю повноважних представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НВК «РЕМА» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості за поставлену продукцію виробничо-технічного призначення згідно договору поставки №226-411 від 02.04.2015р. на умовах відстрочення кінцевого розрахунку 5 банківських днів, в розмірі 79189,01 грн., в тому числі:

54900,00 грн. основного боргу,

19 145,46 грн. пені,

3 367,20 грн. інфляційних,

1 776,35 грн. - 3% річних,

та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги заперечив та вказав, що позивачем порушені умови постачання товару, тому порушені строки оплати даного товару і у відповідача не виникло обовязку платити та отриманий товар. Просить відмовити в позові в частині стягнення санкцій, 3% річних та інфляційних повністю. Надано письмовий відзив на позов (а.с. 36-37).

Інших доказів сторонами не подано.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено такі взаємовідносини сторін:

02.04.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю «НВК «РЕМА» (Постачальником Позивач по справі), в особі директора ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту, та публічним акціонерним товариством «Азот» (Покупцем Відповідач по справі), в особі директора по матеріально-технічному забезпеченню ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 30.12.2014р. №500-08/104, було укладено договір поставки №226-411 (далі Договір, а.с. 13-15), за умовами якого Постачальник зобовязується поставляти та передавати у власність Покупця протипожежне обладнання, засоби пожежегасіння (далі по тексту товар), а Покупець зобовязується приймати цей товар і своєчасно здійснювати його сплату на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 9.1. Договору Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін і діє до 01 квітня 2016 року включно, в частині гарантійних зобовязань до повного їх виконання. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору поставка товару здійснюється партіями по Специфікаціях зі вказанням асортименту, кількості, ціни за одиницю товару, строків і умов поставки, які узгоджуються сторонами заздалегідь, додаються до даного Договору і являються його невідємною частиною.

Відповідно до п. 2.1. Договору Покупець сплачує за поставлений товар по цінам, що вказані у Специфікації на кожну партію товару.

Відповідно до п. 2.2. Договору у випадку зміни ціни Постачальник узгоджує її з Покупцем шляхом підписання додаткових угод до Договору. Ціна на сплачений товар змінам не підлягає.

Відповідно до п. 2.3. Договору після узгодження і підписання сторонами Специфікації, Постачальник виставляє Покупцю рахунок на загальну вартість товару згідно Специфікації. Покупець впродовж пяти банківських днів з моменту отримання рахунку здійснює 50% предоплату від вартості товару, вказаної в рахунку, інші 50% від вартості товару, вказаної в рахунку, Покупець сплачує впродовж пяти банківських днів після поставки товару на склад Покупця, якщо інше не передбачено в Специфікації.

Відповідно до п. 2.5. Договору загальна вартість Договору складається з сум Специфікацій до Договору. Орієнтовна вартість Договору 3 500 000 (три мільйони пятсот тисяч) гривень 00 копійок з врахуванням ПДВ 20%.

Відповідно до Специфікації №1 від 02.04.2015р. до Договору (а.с. 16) Позивач постачає Відповідачу манекен тренувальний загального призначення «Унікен» 160-60 в кількості 2 шт., виробництва ОСОБА_2, загальною вартістю 73 200,00 грн., в тому числі ПДВ.

На виконання умов Договору Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №СФ-000203 від 02.04.2015р. (а.с. 18).

На виконання умов Договору Позивач поставив товар Відповідачу згідно видаткової накладної №РН-0000932 від 05.05.2015р. (а.с. 17) товар, який отримав менеджер ОСОБА_5 по довіреності ААЕ№069909/561 від 05.05.2015р. (а.с. 22) на загальну суму 73 200,00 грн., в тому числі ПДВ. За погодженням сторін поставка була вчинена без отримання попередньої оплати.

Товар був отриманий Відповідачем, що підтверджується підписом відповідача з прикладенням печатки господарства на видатковій накладній. Претензій з боку відповідача щодо якості, кількості та/або інших недоліків товару та/або виконання зобовязань щодо поставки заявлено не було.

Відповідач в установлений законом та Договором строк (по 12.05.2015р.) оплату за поставлений товар не провів.

За отриманий товар Відповідач розрахувався частково, сплативши Позивачу 24.09.2015р. 18 300,00 грн. від імені відповідача третьою особою ДП «Хімік» ПАТ «Азот», код 25584960, на підставі довіреності №500-10/2563 від 22.09.2015р.

Листом № 411-31-38/8 від 19.01.2016р. (а.с. 23) Відповідач просив Позивача розглянути можливість повернення товару, який не був в експлуатації. Пропозиція Відповідача Позивачем прийнята не була.

Станом на день подачі позову (04.05.2016р.) заборгованість Відповідача становить 54 900,00 грн. (73 200,00 грн. 18 300,00). На суму заборгованості позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару з відстроченням кінцевої оплати - на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір поставки №226-411 від 02.04.2015р. відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки №226-411 від 02.04.2015р. не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Згідно п. 2.3. Договору Відповідач повинен був сплатити до 12.05.2015р. 73 200,00 грн. Позивач 05.05.2015р. здійснив поставку, а Відповідач прийняв товар манекен тренувальний загального призначення «Унікен» 160-60 в кількості 2 шт., виробництва ОСОБА_2, загальною вартістю 73 200,00 грн., в тому числі ПДВ., що підтверджується видатковою накладною та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено. Відповідач розрахувався за поставлений товар частково, сплативши Позивачу лише 18 300,00 грн.

Факт наявності заборгованості підтверджується договором, рахунком-фактурою, видатковою накладною та податковою накладною на господарську операцію. Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного розрахунку за отриманий товар, в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, відповідач суду не подав.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений в п. 2.3. Договору.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки товару, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав.

Станом на 04.05.2016р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений товар становила 54 900,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 54 900,00 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. ОСОБА_2 сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно п. 7.3. Договору у випадку прострочення другого платежу кінцевого розрахунку по Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період, за який вона нараховується) від суми, яка належить сплаті, за кожен день прострочення другого платежу кінцевого розрахунку по Договору.

На підставі наявного прострочення грошового зобовязання Позивачем нараховано Відповідачу 19 145,46 грн. пені, яку просить стягнути з Відповідача. Позивачем враховано періоди нарахування з урахуванням проведеної часткової оплати, прострочення платежу, облікової ставки НБУ за спірний період.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Еліт:Ліга-Закон» за період з 13.05.2015р. по 13.11.2016р. Розрахунок виконано вірно. Стягненню підлягає 19 145,46 грн. пені.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано Відповідачу 3 367,20 грн. інфляційних за період з травня 2015р. по березень 2016р. та 1 776,35 грн. - 3% річних за період прострочення з 13.05.2015р. по 25.04.2016р., які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Еліт:Ліга-Закон».

Виконаний позивачем розрахунок вимоги не перевищує суми можливого стягнення розміру інфляційних збитків та 3% річних з простроченої суми за спірний період. 3 367,20 грн. інфляційних збитків та 1 776,35 грн. - 3% річних підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 1 378,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Азот», м. Черкаси, вул. Першотравнева, буд. 72, , номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НВК «РЕМА», м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, б. 7, оф. 818, ,

54 900,00 грн. основного боргу, 19 145,46 грн. пені, 3 367,20 грн. інфляційних, 1 776,35 грн. - 3% річних та 1 378,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 06.06.2016р.

Суддя Г.М. Скиба