ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 травня 2016 р. Справа № 902/279/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя В. Білоус

ОСОБА_1 Вознюк

за участю представників:

позивача : ОСОБА_2- згідно довіреності;

відповідача : не з'явився;

Місце розгляду справи : приміщення суду,кімн.№1114

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Приватного акціонерного товариства "Солді і Ко" (04073, м.Київ, вул.Сирецька, буд.28/2)

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Євростиль" ЛТД (21007, м.Вінниця, вул.Червоноармійська, буд.14)

про стягнення 7 046,73 грн., з яких 4 000 грн.- боргу, 123,73 грн.- 3% річних, 2 252,49 грн.- пені, 670,51 грн.- штрафу.

ВСТАНОВИВ :

Відповідач вимог ухвали суду від 26.04.2016 р. про явку в судове засідання повноважного представника, надання додаткових доказів, в тому рахунку відзиву на позовну заяву, контррозрахунку позовних вимог не виконав. Копія вказаної ухвали направлена відповідачу рекомендованим листом на адресу вказану в позовній заяві. Копія ухвали від 26.04.2016 р. вручена відповідачеві 10.05.2016 р., що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення вх.№ 4080 від 13.05.2016 р. (а.с.84). Це розцінюється судом як вручення рекомендованого листа із ухвалою відповідачу та, як належне повідомлення останнього про час і місце судового розгляду справи за його участю та небажання відповідача скористатись наданим йому правом надавати свої пояснення в суді.

Суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін про час і місце судового розгляду справи за їх участю.

З огляду на подані в справу докази, суд приходить до висновку про те, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору, тому спір відповідно до положень ст.75 ГПК України підлягає вирішенню за наявними в справі матеріалами.

26.04.2016 р. від позивача до канцелярії суду надійшла заява № 235 від 15.04.2016 р. про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 26.04.2016 р. розгляд вказаної заяви відкладено до наступного судового засідання, тобто до 26.05.2016 р..

У вказаній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 000 грн.- боргу, 112,72 грн.- 3% річних, 1 965,21 грн.- пені, 670,51 грн.- штрафу.

Вказана заява мотивована тим, що при проведенні розрахунку позовних вимог позивачем не було враховано платіж відповідача від 09.11.2015 р. в розмірі 1 000 грн..

З огляду на права надані позивачеві ст. 22 ГПК України, ст. 20 ЦК України, заява представника позивача про зменшення позовних вимог судом приймається як така, що не суперечить закону, матеріалам справи.

Повно, всебічно, обєктивно і в сукупності дослідивши надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд, на підставі ст. 11, 16, 20, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 655, 692, 712 ЦК України, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в сумі 5 748,44 грн..

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

01.09.2014 р. між позивачем (в договорі - "Постачальник") та відповідачем (в договорі - "Покупець") було укладено договір поставки № 0100/08-14 (надалі Договір).

Згідно п.1.1. Договору в порядку та па умовах, визначених ним Договором. Постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - Покупцеві Товар, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.2.1. Договору Товар що є предметом даного Договору, передається партіями. Кількість та ціна товару кожної партії, а також його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікаціями (видатковими накладними) Постачальника, які с невід'ємними частинами Договору.

Згідно п.4.1. Договору ціна товару що передається за даним Договором, установлюється в національній валюті Украйни згідно прейскурантів Постачальника.

Згідно п.4.2. Договору загальна ціпа Договору складається із загальної вартості товару, поставленого по Специфікаціям видаткових накладних), протягом дії Договору.

Згідно п.4.3. Договору оплата за цим. Договором здійснюється шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на рахунок Постачальника у розмірі 100% (сто відсотків) від вартості Товару отриманого за специфікацією (видатковою накладною) протягом 7 календарних днів з моменту одержання товару покупцем.

Згідно п.6.1. Договору поставка (передача) Товару здійснюється за місцезнаходженням одного з складських приміщень Постачальника на умовах ЕХW; (франко-завод) у відповідності до Правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» (редакція 2000року). В окремих, випадках, за узгодженням з Покупцем, Товар може бути поставлений на умовах, зазначених в Специфікації.

Згідно п.6.2. Договору датою поставки Товару вважається дата видаткової накладної Постачальника, за якою відбулась передача Товару Покупцю.

Згідно п.9.1. Договору у випадку порушення своїх зобов'язань за даним Договором Сторони несуть відповідальність визначену даним Договором та чинним в Україні законодавством.

Згідно п.9.2. Договору за порушення строку оплати, визначеного п.4.3. даного Договору Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад три дні додатково стягується штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від вартості несплаченого вчасно товару.

Згідно п.11.1. Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2014 року та пролонгується на кожний наступний календарний рік якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії жодна із сторін не заявить про намір припинити його дію У будь-яком випадку договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Згідно п.13.3. Договору Сторони досягли згоди, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.13.4. Договору Сторони досягли згоди, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність тривалістю у три роки.

На виконання умов договору позивач за період з 20.05.2015 р. по 09.06.2015 р. поставив відповідачу товар, а відповідач отримав товар на загальну суму 7 641,78 грн., що стверджується копіями видаткових накладних № 007657 від 20.05.2015 р. на суму 6 936,66 грн., № 008233 від 09.06.2015 р. на суму 705,12 грн., які підписані представниками.

Відповідач зобов'язання взяті в договорі щодо оплати за отриманий товар виконав частково в сумі 4 641,78 грн., що стверджується копіями банківських виписок від 15.05.2015 р. на суму 936,66 грн., від 11.09.2015 р. на суму 705,12 грн., від 22.09.2015 р. на суму 1 000 грн., від 30.09.2015 р. на суму 1 000 грн., від 09.11.2015 р. на суму 1 000 грн..

Таким чином, борг відповідача перед позивачем складає 3 000 грн. (7 641,78 грн.- 4 641,78 грн.= 3 000 грн.), що і стало причиною виникнення спору.

Зміст договору, взятих в ньому зобов'язань свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з поставки, купівлі-продажу товару, які регулюються ст. 712, ст.655 ЦК України.

Згідно ст. 655, ст.712 ЦК України за договором купівлі-продажу, положення якого застосовуються до договорів поставки згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України одна сторона (продавець) зобов'язується передати у власність другій стороні (покупцеві) товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 525, ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.І ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що вимоги щодо стягнення боргу в сумі 84 800 грн. є правомірними, і підлягають задоволенню, оскільки відповідають умовам чинного законодавства та умовам договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимог позивача про стягнення 3 000 грн. - боргу, згідно договору поставки № 0100/08-14 від 01.09.2014 р. та про їх задоволення.

Згідно ч.1,2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок штрафу, суд вважає, що вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 670,51 грн. (6 000 х 10 % = 600 грн.; 705,12 грн. х 10% = 70,51 грн.; 600 грн.+ 70,51 грн. = 670,51 грн.) є правомірними, і підлягають задоволенню, оскільки відповідають умовам чинного законодавства та умовам договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимог позивача про стягнення 670,51 грн. - штрафу, згідно договору поставки № 0100/08-14 від 01.09.2014 р. та про їх задоволення.

Окрім вимог про стягнення суми боргу позивачем заявлено вимоги про стягнення 112,72 грн.- 3% річних за період з 28.05.2015 р. по 22.03.2016 р..

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимог позивача про стягнення 112,72 грн.- 3% річних за період з 28.05.2015 р. по 22.03.2016 р..

Також, судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 1 965,21 грн. - пені за період з 28.05.2015 р. по 22.03.2016 р., в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.13.3. Договору Сторони досягли згоди, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.13.4. Договору Сторони досягли згоди, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність тривалістю у три роки.

Таким чином, заявлення позивачем вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення оплати товару є правомірним, оскільки відповідає умовам укладеного договору та чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку пені за прострочення погашення кредиту не виявлено помилок, що свідчить про обґрунтованість заявленої до стягнення сум.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості, 3% річних та пені.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову.

В звязку із доведенням спору до розгляду в суді внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати на судовий збір в сумі 1 378 грн., на підставі ч.2 ст. 49 ГПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

При прийнятті рішення судом враховано п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в якому вказано, що у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити в сумі 5 748,44 грн., з яких 3 000 грн.- боргу, 112,72 грн.- 3% річних за період з 28.05.2015 р. по 22.03.2016 р., 1 965,21 грн.- пені за період з 28.05.2015 р. по 22.03.2016 р., 670,51 грн.- штрафу. Судові витрати на судовий збір в сумі 1 378 грн. покласти на відповідача.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Євростиль" ЛТД, (21007, м.Вінниця, вул.Червоноармійська, буд.14) на користь Приватного акціонерного товариства "Солді і Ко", (04073, м.Київ, вул.Сирецька, буд.28/2) 3 000 грн.- боргу, 112,72 грн.- 3% річних, 1 965,21 грн.- пені, 670,51 грн.- штрафу., 1 378 грн. - судових витрат на судовий збір. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

3. Копію даного рішення направити відповідачеві рекомендованим листом або вручити його повноважному представнику під розписку.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 26.05.2016 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 30 травня 2016 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21007, м.Вінниця, вул.Червоноармійська, буд.14)