РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016Справа №910/3102/16
За позовом Корпорації "Артеріум"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Eldor Business Group" (Республіка Узбекистан, Туркістон КФЙ)

про стягнення 297 423,31 доларів США, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Задорожна Л.Г. (представник за довіреністю від 18.02.2016р.);

від відповідача: не з'явилися.

Обставини справи:

Корпорація "Артеріум" (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Eldor Business Group" (Республіка Узбекистан, Туркістон КФЙ) (надалі - відповідач) суми заборгованості за Контрактом №ЕХР-145/14 від 21.05.2014р. в розмірі 297 423,31 доларів США, що станом на 22.02.2016р. згідно офіційного курсу Національного банку України становить 7 987 529,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за контрактом в належним чином не виконав, повну вартість отриманого від позивача товару у строки визначені контрактом не сплатив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 24.05.2016р. Крім того, зобов'язано позивача в строк до 04.03.2016р. включно, через канцелярію Господарського суду міста Києва, надати належним чином нотаріально завірену копію ухвали про порушення провадження у справі від 25.02.2016р. на російську мову.

02.03.2016р. до суду від позивача надійшов супровідний лист з нотаріально засвідченою копію ухвали Господарського суду міста Києва від 25.02.2016р. про порушення провадження у справі №910/3102/16, яка 09.03.2016р. (згідно відмітки відділу діловодства суду) була направлена на адресу відповідача.

При цьому, при розгляді даної справи суд виходить з того, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, оскільки до суду повернулося повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого вбачається, що ухвала суду від 25.02.2016р. вручена відповідачу 16.03.2016р.

Крім того, відповідачем подано до суду заяву про те, що він повідомлений про час та місце судового засідання у даній справі, позовні вимоги визнає та просить суд розглянути справу без участі його представника.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 24 травня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2014р. між позивачем (продавець за договором) та відповідачем (покупець за договором) було укладено Контракт № ЕХР-145/14 (далі - контракт) відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця на умовах, в обсягах і у порядку, передбаченому контрактом медикаменти (товар), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар згідно з даним контрактом.

У пункті 1.2 контракту його сторонами встановлено, що поставка товару здійснюється на підставі специфікацій, які підписуються уповноваженими представниками сторін на кожну партію товару і є невід'ємною частиною контракту (далі - специфікація).

Покупець зобов'язаний оплачувати товар згідно з разовими специфікаціями до контракту (п. 1.3. Контракту).

Як передбачено п. 3.1 контракту, товар поставляється на умовах: фрахт/перевезення та страхування сплачено до (СIР) - Ташкент, станції призначення: Митний пост - "Арк Булок", м. Ташкент, вул. Самарканд йули, 36, код 26003; Митний пост - "СТК Ташкент Аєро", м. Ташкент, Аеропорт, код 00102.

Згідно з п. 4.1 контракту продавець зобов'язаний укласти за свій рахунок на звичайних умовах договір перевезення товару з м. Києва у м. Ташкент із організацією перевізника.

Відповідно до п. 4.4 контракту датою поставки товару вважається дата передачі товару перевізникові.

Сторонами у п. 5.1 контракту узгоджено, що оплата товару, що поставляється, здійснюється у доларах США за реквізитами продавця у такому порядку: банківський переказ на рахунок продавця з відстроченням платежу на 60 (шістдесят) календарних днів від дати складання міжнародної транспортної накладної (CMR) у місті Києві або авіатранспортної накладної (AirWaybill) в аеропорту "Бориспіль".

Додатковою угодою від 19.01.2015 № 1 до контракту сторони внесли зміни до п. 18 контракту по відношенню до продавця, а саме до його банківських реквізитів.

Судом встановлено, що позивач 10 грудня 2015 року, на підставі специфікації №9 від 01.12.2015р. до контракту та інвойсу № ЕХР-145/14-9 від 01.12.2015р., здійснив поставку товару загальною вартістю 297 423,31 доларів США, що підтверджується міжнародною транспортною накладною (CMR) № 0803197, відповідно до якої позивач здійснив передачу товару перевізнику.

Поставлений позивачем товар пройшов митне оформлення в Україні, що підтверджується електронною митною декларацією №125130003/2015/503930 та митне оформлення в Узбекистані, що підтверджується вантажною митною декларацією №26003/26.12.2015/0039308 (засвідчені копії декларацій наявні в матеріалах справи).

Таким чином, з урахуванням умов контракту, визначених п. 5.1, оплата товару повинна бути здійснена відповідачем в термін до 07 лютого 2016 року включно.

Спір між сторонами справи виник внаслідок порушення відповідачем його грошових зобов'язань за контрактом, оскільки останній у строк, визначений п. 5.1 контракту, оплату отриманого товару на користь позивача не здійснив.

Таким чином, вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 297 423,31 доларів США.

Статтею ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" унормовано, що учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин .

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності (пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право") спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III ГПК.

Пунктом 15.2 Контракту передбачено, що у разі якщо сторони не дійдуть згоди шляхом переговорів, то спір, який виник по даному договору або у зв'язку із ним, підлягає передачі на розгляд та остаточне вирішення до Господарського суду міста Києва.

Виходячи з положень, визначених п. 2 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, укладеної державами - учасницями СНД у місті Києві 20.03.1992, суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності країн - учасниць СНД при укладанні контрактів можуть домовитися про передачу спору до компетентного суду будь-якої держави, який підписав зазначену Угоду.

Таким чином, відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, а тому права і обов'язки сторін визначаються, зокрема, положеннями глави 54 ЦК України.

Приписом ч. 2 ст. 712 ЦК України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Положенням ч. 3 ст. 692 ЦК України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, що матеріали справи не містять належних доказів оплати відповідачем поставленого позивачем товару.

Таким чином, грошове зобов'язання з оплати товару, поставленого позивачем на суму 297 423,31 доларів США на підставі контракту, відповідачем порушено.

Заборгованість відповідача перед позивачем на вказану суму водночас підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 03 травня 2016 року, який підписано сторонами контракту і скріплено відбитками їх печаток.

Як вбачається зі заяви відповідача №29 від 03.05.2016р., директор останнього визнав позов повістю.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом, у свою чергу, встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, а також не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/3102/16 підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача 297 423,31 доларів США.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 119 812,94 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Eldor Business Group" (111810, Республіка Узбекистан, Ташкентська область, Зангіатинський район, СГП Туркістон КЙФ, вул. Туркістон, буд. 2; код юридичної особи 24277717, ідентифікаційний номер платника податків 302482586) на користь Корпорації "АРТЕРІУМ" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 139, ідентифікаційний код 33406813) суму основного боргу в розмірі 297 423,31 доларів США (двісті дев'яносто сім тисяч чотириста двадцять три долари США 31 цент), що станом на 22.02.2016р. еквівалентно 7 987 529,63 грн. (семи мільйонам дев'ятсот вісімдесяти семи тисячам п'ятсот двадцяти дев'яти гривням 63 копійкам) та суму судового збору в розмірі 119 812,94 грн. (сто дев'ятнадцять тисяч вісімсот дванадцять гривень 94 копійки).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.05.2016р.

Суддя Морозов С.М.