КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р. Справа№ 911/430/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кір Т.О. - представник за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика»

на рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2016

у справі №911/430/16 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Приватного підприємства «Професійні системи безпеки»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика»

про стягнення 17885,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Професійні системи безпеки» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» (далі, відповідач) про стягнення 3% річних в сумі 1 236,10 грн. та 16 649,69 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог ПП «Професійні системи безпеки» зазначило, що відповідачем прострочено виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт за Договором на виконання робіт по впровадженню системи електропідігріву ринв та жолобів від 05.09.2012 №2812 МН, що є підставою для стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції. Обставини неналежного виконання зобов'язань відповідачем за вищевказаним договором встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 19.03.2014 у справі №911/4216/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2014 у справі №911/4216/13, і в силу приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України повторного доказування не потребують.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2016 у справі №911/430/16 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» на користь Приватного підприємства «Професійні системи безпеки» 16 622,30 грн. інфляційних втрат, 1 236,10 грн. 3% річних та 1 375,90 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2016 у справі №911/430/16.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом при розгляді справи невірно було застосовано статтю 625 Цивільного кодексу України, оскільки в судовому рішенні відсутнє посилання на направлення вимоги скаржнику, а також відсутнє обґрунтування її відсутності. Таким чином, скаржник не мав можливості за вимогою кредитора добровільно сплатити заявлену до стягнення суму 3% річних та інфляційних втрат.

Також, апелянт наголосив, що рішення у справі було прийняте судом першої інстанції у відсутності представника відповідача, у зв'язку з чим останній не зміг надати суду докази щодо скрутного фінансового становища Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» (Фінансовий звіт від 01.04.2016).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Агрикова О.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.05.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 02.06.2016.

У зв'язку із перебуванням судді Агрикової О.В. на лікарняному, а судді Скрипки І.М. у відпустці, розпорядженнями начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 №09-52/1960/15 та №09-52/1971/15 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 02.06.2016.

30.05.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції у справі №911/430/16 без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. До відзиву також було додане клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, та з огляду на клопотання останнього про розгляд апеляційної скарги у відсутності представника позивача, колегія суддів, заслухавши думку представника відповідача, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, між Приватним підприємством «Професійні системи безпеки» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» було укладено Договір на виконання робіт по впровадженню системи електропідігріву ринв та жолобів від 05.09.2012 № 2812 МН (далі, договір), відповідно до умов якого позивач - підрядник надає відповідачу - замовнику послуги з влаштування системи електропідігріву ринв та жолобів для об'єкту: Будівля готелю, за адресою: м. Львів, вул. Поліщука, 78а (п.п. 2.1 та 2.1.1 Договору).

Згідно пункту 3.1. Договору загальна сума даного договору визначена договірною ціною та складає 99439,20 грн. в тому числі ПДВ 20% - 16573,20 грн.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що розрахунки між замовником та підрядником проводяться у вигляді безготівкових платежів.

Відповідно до пункту 3.3. Договору замовник проводить розрахунки з підрядником поетапно: - авансові платежі - згідно рахунків, виставлених підрядником замовнику, в розмірі вартості матеріалів, протягом 5 банківських днів з моменту набрання чинності даного договору.

Згідно пункту 3.4. Договору поточні розрахунки по даному договору проводяться з урахуванням сум авансових платежів та визначаються на підставі актів виконаних робіт/накладних, які складаються щомісячно та підписуються сторонами не пізніше 7 (семи) банківських днів до закінчення поточного місяця. Оплата проводиться протягом 3-х (трьох) банківських днів після підписання актів/накладних.

Пунктом 3.5. Договору сторони погодили, що акти виконаних робіт/накладні, що підлягають підписанню складаються підрядником та подаються замовнику на розгляд у 2-х примірниках. Замовник на протязі 3-х робочих днів з моменту отримання актів виконаних робіт/накладних повинен підписати їх або узгодити розрахунки по коригуванню. У випадку недотримання замовником вищевказаних термінів, роботи по даних актах виконаних робіт/накладних вважаються виконаними підрядником в повному обсязі, з належною якістю, прийнятими замовником та підлягають оплаті згідно п. 3.1 даного договору.

Відповідно до пункту 5.2. Договору встановлено, що замовник зобов'язаний провести розрахунки з підрядником у відповідності до порядків і термінів, передбачених даним договором.

Згідно пункту 8.1. договору монтажні роботи мають бути виконані до 1 жовтня 2012 року при умові готовності об'єкту.

Пунктом 9.1. Договору встановлено, що здача-приймання електропідігріву ринв та жолобів проводиться на протязі обумовленого сторонами терміну отримання замовником листа виконавця про готовність до здачі системи безпеки.

Даний договір вступає в дію з моменту його підписання та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань по ньому (п. 4.1 договору).

На виконання умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» перерахувало на рахунок Приватного підприємства «Професійні системи безпеки» аванс на виконання монтажних робіт у розмірі 72127,20 грн., що підтверджується банківською випискою.

В свою чергу, позивач, на виконання умов договору виконав роботи, передбачені умовами договору на загальну суму 99421,61 грн., що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт за січень 2013 року від 21.01.2013, проте, відповідач зазначені роботи у повному обсязі не оплатив.

Вищенаведені факти встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 19.03.2014 у справі № 911/4216/13, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2014.

Так, рішенням Господарського суду Київської області від 19.03.2014 у справі №911/4216/13, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2014, за позовом Приватного підприємства «Професійні системи безпеки» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» про стягнення 29938,58 грн., за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» до Приватного підприємства «Професійні системи безпеки» про стягнення 55751,79 грн., позовні вимоги Приватного підприємства «Професійні системи безпеки» задоволені повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» на користь Приватного підприємства «Професійні системи безпеки» 27 294,41 грн. заборгованості, 213,12 грн. 3% річних, 923,52 грн. пені. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні від 25.07.2002 по справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи зазначене, факт порушення відповідачем договірних зобов'язань повторного доведення не потребує.

Згідно пункту 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.11.2008 № 01-8/685 «Про практику застосування у вирішенні спорів деяких норм чинного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України)», чинне законодавство не заперечує звернення кредитора до господарського суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості.

Водночас, як зазначено у пункті 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Вказана стаття також передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2014 у справі №911/4216/13 про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором в сумі 27 294,41 грн. фактично було виконано лише 14.12.2015, що підтверджується банківською випискою, яка залучена до матеріалів справи (том 1, а.с. 35).

Отже, грошове зобов'язання відповідача перед позивачем в сумі 27 294,41 грн. припинилось 14.12.2015, а відтак, має місце прострочення його виконання у заявлений позивачем період, що згідно статті 625 Цивільного кодексу України є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи зазначене, колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних, погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 1 236,10 грн., а також інфляційних втрат в сумі 16 622,30 грн. У частині вимог щодо заявленої позивачем до стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 27,29 грн. судом першої інстанції правомірно відмовлено з огляду на їх безпідставність.

Доводи скаржника з приводу того, що позивач не звертався до відповідача із вимогою щодо добровільної сплати заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його

використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового

врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий

захист. Зазначене підтверджується рішенням Конституційного суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів). Тобто, ненаправлення позивачем відповідачу претензії у порядку досудового врегулювання спору не позбавляє позивача права безпосередньо звернутись до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Посилання апелянта на скрутне фінансове становище підприємства, що підтверджується доданим до апеляційної скарги фінансовим звітом від 01.04.2016, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, є безпідставним, оскільки за змістом частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, зазначений фінансовий звіт датований 01.04.2016, тоді як оскаржуване рішення прийняте місцевим господарським судом 22.03.2016.

Твердження відповідача, що рішення було прийняте за відсутності його представника, чим порушено його процесуальні права, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2016 порушено провадження у справі №911/430/16, розгляд справи призначено на 22.03.2016, зобов'язано відповідача надати суду відзив на позовну заяву, докази належного виконання зобов'язань, які виникли з рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2014 №911/4216/13, контррозрахунок заявлених до стягнення позивачем сум тощо.

Вказана ухвала була отримана відповідачем 29.02.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним у матеріалах справи (том 1, а.с. 4).

У судове засідання, призначене на 22.03.2016, відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, письмового відзиву на позов, контррозрахунку ціни позову або будь-яких інших пояснень по суті спору суду не надав. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем у суді першої інстанції у передбаченому законом порядку заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи матеріали справи не містять.

Згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це їх право, а не обов'язок, справа може розглядатися без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Однак, це є правом суду, а не його обов'язком.

Отже, неявка відповідача у судове засідання не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем у апеляційній скарзі не наведено будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені у рішенні суду обставини та які він міг надати суду першої інстанції, якби з'явився у судове засідання.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог Приватного підприємства «Професійні системи безпеки», а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Логістика» на рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2016 у справі №911/430/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2016 у справі №911/430/16 залишити без змін.

Матеріали справи №911/430/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко