РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016Справа №910/5587/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 49 000,00 грн.

Суддя - Т.Ю. Трофименко

Представники сторін:

Від позивача: Голоднюк О.Г. по дов. № 532 від 24.06.2015р.

Від відповідача: Лисенко Д.В. по дов. № 1466 від 25.05.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 49 000,00 грн., заподіяної внаслідок ДТП, оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2016 порушено провадження у справі № 910/5587/16 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 20.04.2016.

14.04.2016 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що судом не досліджувались обставини дорожньо-транспортної пригоди, а тому позивачем не доведено, що настала цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mitsubishi" д.н. НОМЕР_1, застрахована у відповідача.

20.04.2016 від позивача через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позивач позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні 20.04.2016 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, у даному судовому засіданні було оголошено перерву до 18.05.2016.

22.04.2016 від відповідача через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 18.05.2016, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 30.05.2016.

У судовому засіданні представники сторін надали додаткові усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримали раніше викладені ними правові позиції.

Суд, відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 30.05.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа Страхування", як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пакмайстер ЛТД», як страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №120.0758886.555 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Додатковою угодою № 1 від 27.03.2014 внесено зміни до Договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №120.0758886.555, відповідно до яких вигодонабувачем за Договором є Товариство з обмеженою відповідальністю « 2ПАК».

Строк дії договору встановлено з 21.04.2014 по 21.05.2015

05.02.2015 на вул. Бориспільській в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів марок «BMW», д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та «Mitsubishi», д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4. Дані обставини підтверджуються довідками ВДАІ Дарницького РУ ГУ МВС у м. Києві, копії яких міститься в матеріалах справи.

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль BMW, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

06.02.2016 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на розрахунковий рахунок виконавця відновлювальних ремонтних робіт (копія залучена до матеріалів справи).

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа страхування" зазначену подію визнано страховою та, з метою встановлення матеріального збитку, було замовлено автотоварознавче дослідження у суб'єкта оціночної діяльності - Товариства з обмеженою відповідальністю «Екліс».

Відповідно до звіту № 75 від 11.03.2015 про оцінку автомобіля «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, вартість збитку, завданого власнику даного автомобіля склала 187 735,51 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно рахунку-фактури № 590150 від 18.03.2015, наданого СТО ТОВ «АВТ Баварія», Приватним акціонерним товариством «СК «Альфа страхування» було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 173 382,46 грн., що підтверджується платіжними дорученнями 15929 від 28.08.2015 на суму 9 427,86 грн. та № 8982 від 15.05.2015 на суму 163 954,60 грн.

Отже, страховиком - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа Страхування" фактично здійснено виплату страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 173 382,46 грн.

При цьому, закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач за Договором страхування заперечував проти виплати Позивачем суми страхового відшкодування на ремонтне СТО застрахованого автомобіля для відновлення останнього, та оскільки відновлення пошкодженого майна (застрахованого автомобіля) не суперечить ані інтересам вигодонабувача, ані страхувальника за Договором; суду не доведено протилежного.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування до позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" перейшло право вимоги до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу "Mitsubishi", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки Mitsubishi реєстраційний номер НОМЕР_1, яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_4

Доказів того, що ОСОБА_4 не мав права керування транспортним засобом автомобілем марки Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_1, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, які закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 керував вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 06.05.2015 у справі № 753/2951/15, на підставі ст. 247 КУпАП було закрито провадження у справі № 753/2951/15 відносно ОСОБА_4 у зв'язку з закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому, така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Застосування п. 7 ст. 247 КУпАП можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 02 липня 2013 року у справі №922/581/13-г, від 03 грудня 2013 року у справі №910/145/2013 та від 12.05.2016 року у справі № 910/71/16.

Таким чином, суд бере до уваги зазначену постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 06.05.2015 у справі № 753/2951/15, в якості належного та допустимого доказу наявності вини водія автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_4

Судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП - 05.02.2015 транспортний засіб марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахований страхувальником - ОСОБА_4 у Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії НОМЕР_1 з наступними умовами (згідно Єдиної централізованої бази даних МТСБУ): ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 999,99 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" метою обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно змістом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є саме страхування ризиків страхувальника перед особами, яким заподіяно збитки з метою захисту майнових інтересів страхувальників. Такою особою в даному випадку є відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія».

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Разом з тим, в силу ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Враховуючи те, що порядок здійснення відшкодування шкоди, визначений спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії НОМЕР_1, які регламентують зобов'язання відповідача у спірних відносинах, відмінний від порядку відшкодування шкоди, передбаченого Законом України "Про страхування" та договором добровільного страхування, які регламентують зобов'язання позивача, та те що умовами полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів франшиза визначена в розмірі 999,99 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн., а також враховуючи межі заявлених позовних вимог, то матеріальна шкода, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу становить 49 000,00 грн.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини другої ст. 129 Конституції України та статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу. При цьому відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 49 000,00 грн. страхового відшкодування підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (02160, м. Київ, просп. Возз'єднання, 19, ) 49 000 (сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.2016

Суддя Т.Ю. Трофименко