ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.06.2016 Справа № 920/459/16

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Даніловій Т.А. розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Комунального підприємства «Шосткинський казенний «Імпульс»,

м. Шостка, Сумська область

про стягнення 36 167 грн. 69 коп.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Тесленко О.Г. (довіреність від 15.12.2015 №1/2016-Д);

Суть спору: позивач подав позовну заяву від 20.04.2016 за № 14/2-646, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 10569 грн. 79 коп., 7% штрафу у розмірі 22 740 грн. 22 коп., суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 751 грн. 72 коп., 3% річних у розмірі 2 105 грн. 96 коп., а також судовий збір пов'язаний з розглядом справи.

11.05.2016 представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 10.05.2016 № 11-17а/2/16/116, в якому зазначає, що при проведенні розрахунку штрафних санкцій день фактичної сплати боргу позивач включає в період часу, за який здійснюється нарахування, проте відповідно до п.1.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 день фактичної сплати заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, в звя'зку з чим просить врахувати вищезазначене.

Представник позивача в судове засідання від 02.06.2016 не прибув, проте надав суду клопотання від 27.05.2016, в якому просить слухати справу без участі представника відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву від 10.05.2016 № 11-17а/2/16/116.

Таким чином, враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, господарський суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2012 між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 6/012-11/БО.

Відповідно до розділу 1 Договору Постачальник (позивач) зобов'язується поставити покупцеві (відповідачу) імпортований природний газ, виключно для виробництва теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього договору.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що на виконання умов договору ним з січня по квітень 2012 року поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 925771 грн. 28 коп.

Факт поставки підтверджується актами приймання-передачі газу, а саме:

- від 31.01.12 б/н за січень на суму 218 729 грн. 13 коп.;

- від 29.02.12 б/н за лютий на суму 408 700 грн. 55 коп.;

- від 31.03.12 б/н за березень на суму 198 770 грн. 76 коп.;

- від 30.04.12 б/н за квітень на суму 99 570 грн. 84 коп.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем станом на 10.11.2015 сплачено суму основного боргу, але розрахунки за поставлений газ проводилися не вчасно з порушенням п. 4.1. Договору, а тому з боку відповідача було порушено умови договору щодо своєчасності розрахунків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 193 Господарського процесуального кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших витрат, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що у разі не виконання покупцем пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченного платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення платежу понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченного платежу.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 9.3 договору сторонами погоджено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідно до поданого розрахунку, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в сумі 10569 грн. 79 коп.

Також відповідачеві нараховано 7 % штрафу в сумі 22740 грн. 22 коп.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 цього ж Кодексу, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 09.04.2012 року у справі № 20/246-08 про стягнення суми пені та штрафу.

В обґрунтування позовних вимог, щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань позивач посилається на те, що статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 2105 грн. 96 коп., інфляційних нарахувань в сумі 751 грн. 72 коп.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач надав відзив на позовну заяву від 10.05.2016 № 11-17а/2/16/116, в якому зазначає, що при проведенні розрахунку штрафних санкцій день фактичної сплати боргу позивач включає в період часу, за який здійснюється нарахування, що є не правомірним.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Також, п.3.2 вищезазначеної постанови обумовлено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Проте, з розрахунку, наданого позивачем вбачається, що останнім нараховано інфляційні нарахування за січень 2012 року, однак відповідачем проведено розрахунок за забов'язаннями за січень в період з 14.02.2012 по 28.02.2012 і заборгованість на кінець місяця була відсутня.

Оскільки позивачем вказане не взято до уваги, а також не взято до уваги, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період нарахування при розрахунку пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, судом перераховано суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань нарахованих за несвоєчасну оплату природного газу, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру пені, 3% річних та інфляційних нарахувань та згідно розрахунку суду загальний розмір пені складає 10004 грн. 49 коп., загальний розмір 3% річних - 1998 грн. 81 коп., інфляційних нарахувань 563 грн. 77 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2016.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені, штрафу, 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 10004 грн. 49 коп., штрафу у розмірі 22740 грн. 22 коп., 3% річних в сумі 1998 грн. 81 коп., інфляційних збитків в сумі 563 грн. 77 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 565 грн. 30 коп. пені, 107 грн. 15 коп. 3% річних, 187 грн. 95 коп. інфляційних нарахувань суд відмовляє за їх необґрунтованістю на підставах вказаних вище.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1350 грн. 44 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (вул. Куйбишева, 41, м. Шостка, Сумська область, 41101, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 10004 грн. 49 коп. пені, 22740 грн. 22 коп. - штрафу, 1998 грн. 81 коп. 3% річних, 563 грн. 77 коп. інфляційних нарахувань, 1350 грн. 44 коп. судового збору.

3. У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 565 грн. 30 коп, 3% річних в розмірі 107 грн. 15 коп., інфляційних нарахувань - 187 грн. 95 коп. - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.06.2016.

Суддя С.В. Заєць