ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 р. Справа № 918/270/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Гудзенко Я.О., розглянувши матеріали справи за позовом Федерації професійних спілок Рівненської області до Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції УДППЗ «Укрпошта» про стягнення 52 809, 68 грн.

За участі:

Від позивача: ОСОБА_1 (дов. №06/01-182 від 18.04.2016 р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (дов. №12-42 від 16.03.2016 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Федерація професійних спілок Рівненської області (далі - Позивач) звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Рівненської дирекції УДППЗ Укрпошта (далі - Відповідач) про стягнення 52 809, 68 грн., з яких: 50 000, 00 грн. основної суми боргу, 2 254, 09 грн. пені, 307, 39 грн. три відсотки річних та 248, 20 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою від 11 квітня 2016 року позовну заяву порушено провадження у справі №918/270/16. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.04.2016 року.

19 квітня 2016 року від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалами від 19, 26 квітня 2016 року розгляд справи відкладвся.

В судовому засідання 10 травня 2016 року Позивач підтримав заявлені вимоги, Відповідач - заперечив.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.05.2016 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача, Відповідача всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір доручення на розповсюдження місцевих періодичних видань за передплатою №52-380 (далі - Договір, а. с. 7-9) за умовами якого Відповідач (Повірений) зобов'язався організувати у своїй мережі приймання передплати періодичних видань і після проведення передплати повернути Позивачу (Довірителю) видавничу вартість видання. Позивач погоджує з Відповідачем видавничу вартість видання на мінімальний термін передплати, вказує максимальний термін передплати, прог що відображено в Додатку №1 до Договору.

Відповідно до п. 2.2.2. Договору Відповідач зобов'язався надавати Позивачу замовлення на видання по річній передплати - не пізніше 30 грудня, по поточній передплати - не пізніше 29 числа передплатного місяця.

Згідно із п. 3.2. Договору Відповідач зобов'язався перерахувати на рахунок Позивача видавничу вартість видань, яка зазначена у додатку №1 до цього Договору, отриману за проведену передплату періодичних друкованих видань відповідно до наданих замовлень та підписаних Актів звірки розрахунків у терміни:

- по річній передплаті - не пізніше тридцяти календарних днів після офіційного завершення передплатної компанії;

- по поточній передплаті - не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до 5.3.1. Договору сторони несуть відповідальність за несвоєчасне перерахування коштів відповідно до Договору, винна сторона сплачує пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно перерахованої суми за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що у разі зміни назви, адреси, платіжних реквізитів, системи оподаткування, кожна сторона повинна в трьохденний термін письмово повідомити про це іншу сторону.

Відповідно до п. 8.1. Договору даний договір набирає чинності з 1 січня 2016 року і діє до 31 грудня 2016 року.

Судом встановлено, що примірник Договору, доданий Позивачем до позовної заяви не містить, зокрема, банківських реквізитів Позивача. Останній пояснює це тим, що при підписанні Договору Позивач перебував в процесі закриття поточного рахунку в ПАТ "Укрінбанку", а тому не зазначав власні рахунки до відкриття рахунків в іншому банку, що Позивач мав намір зробити до моменту набрання чинності Договором.

30 грудня 2015 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 (а. с. 10), відповідно до п. 1 якої сторони виклали п. 11 Договору із повним зазначенням реквізитів обох сторін, зокрема, в даній додатковій угоді було зазначено новий рахунок Позивача відкритий в ПАТ "УКРСОЦБАНК".

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, 14 грудня 2015 (до моменту набрання чинності Договору відповідно до п. 8.1.) Позивач звернувся до Відповідача із проханням здійснити авансовий платіж в сумі 50 000, 00 грн. (лист від 14.12.2015 року №05/01-30, а. с. 11). В даному листі Позивачем було зазначено рахунок для сплати відкритий в ПАТ "УКРСОЦБАНК".

Судом встановлено, що Відповідач листа не отримував, а позивачем не надано суду належного доказу направлення вказаного листа відповідачу. Судом було оглянуто журнал вхідної кореспонденції відповідача.

Також встановлено, що у зв'язку із неотриманням суми попередньої оплати Позивач звернувся до Відповідача із листом від 29 грудня 2015 року №06/01-46 в якому посилаючись на підписаний між сторонами акт звірки розрахунків за період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р. (а. с. 12) повторно просив здійснити перерахунок авансу в розмірі 50 000, 00 грн. в строк до 30 грудня 2012 року. Суд також звертає увагу на те, що вказаний акт звірки містить посилання на Договір від 28.10.2015 р.

Як зазначає Позивач, після звернення до Відповідача із листом від 29 грудня 2015 року №06/01-46 йому стало відомо про те, що 24 грудня 2015 року Відповідачем було здійснено передплату згідно Договору №52-380 від 28.10.2015 року, однак, кошти були перераховані на рахунок в ПАТ "УКРІНБАНК", який було закрито 30 жовтня 2015 року (платіжне доручення №5186 від 24 грудня 2015 року).

Листом від 12 лютого 2016 року №01/06-116 (а. с. 38) Позивач звернувся до ПАТ "Укрінбанк" із проханням повернути Тимчасовою адміністрацією ПАТ "Укрінбанк" безпідставно набуті кошти в сумі 50 000, 00 грн.

Із листа Тимчасової адміністрації ПАТ "Укрінбанк" № від 24 лютого 2016 року (а. с. 18) вбачається, що оскільки кредитором банку в даному випадку є Рівненська дирекція УДППЗ "Укрпошта" (Відповідач), то саме Рівненська дирекція УДППЗ "Укрпошта" повинна звертатися із відповідною заявою.

В подальшому Позивач звернувся до Відповідача із претензією від 2 березня 2016 року №06/01-132 (а. с. 16) в якій просив погасити наявну заборгованість в розмірі 51 987, 53 грн. та повідомити який документ став підставою для перерахунку коштів 24 грудня 2015 року.

У відповіді на претензію від 31.03.2016 року №13-36 (а. с. 17) Відповідач зазначив, що підставою для перерахування коштів 24 грудня 2015 року був Акт звірки розрахунків за період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р., який Позивач направив Відповідачу.

Разом із тим, в зазначеній претензії та в поясненнях наданих в судових засіданнях, Відповідач також посилається на те, що відповідно до п. 6.4. Договору у разі зміни назви, адреси, платіжних реквізитів, системи оподаткування, кожна сторона повинна в триденний термін письмово повідомити про це іншу сторону.

Як зазначає Відповідач, станом на 24 грудня 2015 року Позивач не направляв будь-яких додаткових угоди про зміни реквізитів, чим порушив умови п. 6.4. Договору, а перерахунок коштів в розмірі 50 000, 00 грн. було зроблено на реквізитами, зазначеними у примірнику Договору Відповідача, а саме на рахунок банку відкритий в ПАТ "Укрінбанк".

Відповідач надав в судове засідання власний примірник Договору, в якому рукописним способом було вказано реквізити Позивача, зокрема, відомості про рахунок банку відкритий в ПАТ "Укрінбанк".

Позивач в свою чергу заперечив, що вказаний напис зробленим ним, в той час коли Відповідач не довів та не надав будь-яких доказів та пояснень щодо походження такого напису та виконання його саме Позивачем. В примірнику Договору позивача такого напису не здійснено. Крім того, суд враховує, що пропозиція укласти договір походила від Відповідача і саме останній надсилав проект договору (копія якого і залишилась у Позивача) Позивачу.

Відтак, суд не приймає до уваги примірник Договору, наданий для огляду Відповідачем. Крім того, Позивач не заявляв клопотання і не наполягав на необхідності проведення судової експертизи для встановлення зазначеного факту.

Відповідач в обгрунтування заперечень на позов також посилається на ту обставину, що листом від 22 червня 2015 року №52-02-29 (а. с. 44) для організації розповсюджень видань за передплатою по Каталогу періодичних видань Рівненської області на 2016 року (для укладення Договору №52-380 від 28.10.2015 р.) Відповідач просив Позивача до 31 липня 2015 року надати ряд документів, серед який, зокрема, й реквізити Позивача.

В матеріалах справи міститься бланк реквізитів Позивача, із зазначенням рахунку в ПАТ "Укрінбанк", що як зазначає Відповідач, також слугувало підставою для перерахунку коштів на зазначений рахунок.

Однак, суд зазначає, що в період від вищезазначеного листа (з листом з реквізитами позивача) Позивача до моменту укладення договору пройшов тривалий проміжок часу, Відповідачем не доведно суду належними доказами надіслання Відповідачу Позивачем реквізитів (що додані до листа від від 22 червня 2015 року №52-02-29) після отримання Позивачем проекту Договору, а укладений між сторонами Договір не містив будь-яких реквізитів, що спростує твердження Відповідача на порушення Позивачем п. 6.4. Договору.

Бланк реквізитів не містить дати його складання, а Відповідачем не було надано доказів коли та яким чином ним було отримано вказані реквізити.

Крім того, сторони зазначили, що між ними раніше вже укладалися аналогічні Договори (а. с. 51-53).

Відповідач вказав про те, що в раніше укладених Договорах також зазначався рахунок Позивача в ПАТ "Укрінбанк".

Однак, такі твердження судом не беруться до уваги, оскільки за кожним договором права за обов'язки є окремими, а виконання умов одного договору за аналогічними умовами іншого, законодавством не допускається.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що Відповідачем було безпідставно перераховано на рахунок Позивача в ПАТ "Укрінбанк" 50 000, 00 грн., оскільки укладеним Договором не передбачалося перерахування коштів на рахунок відкритий саме в цьому банку.

Крім того, Відповідач не позбавлений можливості звернутися до Тимчасової адміністрації банку із відповідними вимогами про повернення перерахованих коштів, що на момент винесення рішення в даній справі Відповідачем здійснено не було.

Як зазначено сторонами, сума Договору на момент винесення рішення склала 260 107, 65 грн. Наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №379 від 22 січня 2016 року підтверджено перерахування Позивачу 210 107, 64 грн. на належний рахунок в ПАТ "УКРСОЦБАНК".

Однак, за Відповідачем рахується заборгованість в розмірі 50 000, 00 грн., строк сплати якої настав 25.01.2016 року.

Доказів визнання судом Договору недійсним або неукладеним сторонами подано не було.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.3.1. та ст. 625 України Позивач нарахував Відповідачу 2 254, 09 грн. пені, 248, 20 грн. інфляційних втрат та 307, 39 грн. три відсотки річних за період з 25.01.2016 р. по 08.04.2016 р.

Оскільки проведений судом перерахунок пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних є більшим, ніж заявлений позивачем, і суд не може вийти за межі заявлених вимог без відповідного клопотання позивача, тому бере до уваги розрахунок доданий до позовної заяви.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

За приписами ч.1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно із ч.7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Угода про завдаток має бути укладена в письмовій формі. В такій угоді повинно бути чітко визначено, що сума, яка передається в рахунок належних за договором платежів, є саме завдатком. В разі, якщо це не буде встановлено, сплачена сума буде вважатися авансом, тобто звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку.

Судом встановлено, що з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року між сторонами діяв аналогічний Договір від 9 жовтня 2014 року (а.с. 51-53).

Таким чином, все вищенаведене спростовує доводи Відповідача про те, що сплата Відповідачем суми авансу на недійсний рахунок позивача відноситься до зобов'язань, передбачених умовами договору та є сумою попередньої оплати за його умовами, оскільки дійсні банківськи реквізити Позивача були вказані сторонами в додатковій угоді № 1, укладеній 30.12.2015 року, тобто після перерахування коштів на недійсний рахунок.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів вбачається, що Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином, проте Відповідачем вчасно розрахунків за Договором у повному обсязі проведено не було.

Доказів на обґрунтування своїх заперечень, а також інших доказів сплати боргу під час розгляду справи Відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення позивача, враховуючи докази надані Позивачем на підтвердження заявлених вимог, - вимоги Позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 1 378, 00 грн., покладаються на Відповідача...

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Украпошта" в особі Рівненської дирекції УДППЗ "Укрпошта" (33028, м. Рівне, вул. Чорновола, 1, код 22565760) на користь Федерації професійних спілок Рівненської області (33028, м. Рівне, Проспект Миру, 7А) 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. основної суми боргу, 2 254 (дві тисячі двісті п'ятдесят чотири) грн. 09 коп. пені, 307 (триста сім) грн. 39 коп. три відсотки річних та 248 (двісті сорок вісім) грн. 20 коп. інфляційних втрат, а також 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ

Повний текст рішення підписано 16 травня 2016 року.

Суддя Гудзенко Я.О.