УХВАЛА

18.05.2016Справа № 5011-34/6378-2012
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність» про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу від 25.02.2013 у справі №5011-34/6378-2012

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність»; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Диво-Світ»; 3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Солтрейд»

про стягнення 194572627,87 грн., та 75 985,08 шв. франків.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Мусієнко Г.І. (представник за довіреністю);

від відповідачів - не з'явились.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність» в порядку ст. 117 ГПК України про визнання наказу суду від 25.02.2013 у справі № 5011-34/6378-2012 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідачі не скористалися своїм правом направити у судове засідання 18.05.2016 повноважних представників. Позивач подав суду письмові заперечення на заяву.

Дослідивши матеріали справи та подану заяву, заслухавши пояснення присутніх представників сторін (заявник свого представника у засідання 18.05.2016 не направив), всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини та об'єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви по суті, суд встановив наступне.

Подана заява мотивована тим, що на думку Відповідача-1 відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог за ст. 601 ЦК України.

Так, відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2012 у справі №5011-34/6378-2012 та виданого на його виконання наказу у Відповідача-1 існує грошове зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» по сплаті заборгованості за Кредитним договором №18106К31/2159 від 18.08.2006, яке загалом за обрахунком заявника становить 196272887,82 грн.

У той же час, на підставі Кредитного договору №18106К31/2159 від 18.08.2006 з подальшими змінами і доповнення, внесеними додатковими договорами (перелік у заяві) заявником було отримано від Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» кредитні кошти - 173143570,82 грн. із терміном користування до 25.12.2014 та обов'язком щомісячної сплати відсотків за користування коштами.

Заявник посилається, що внаслідок того, що умови вказаного кредитного договору мали недоліки: (1) згідно із пунктом 3.5.1 договору в редакції, що діяла до 28.08.2009, заявник мав сплачувати проценти «на рахунок, зазначений у пункті 3.7 Договору», але пункт 3.7 договору (жодна з редакцій) не містить реквізитів ніяких рахунків; (2) згідно редакції договору, що діяла з 28.08.2009, заявник мав сплачувати проценти «на рахунок, зазначений у пункті 3.8 Договору», але кількість цифр у рахунках є більшою ніж допускається при здійсненні платежів системою «Клієнт-Банк», і Банком не вчинялося дій щодо їх виправлення, тому заявник вважає, що його було позбавлено змоги фактичного виконання обов'язку із сплати відсотків за користування коштами, що в подальшому зумовило дострокове стягнення коштів та позбавило заявника того, на що він очікував при укладенні кредитного договору, а саме: користування грошовими коштами у розмірі 173143570,82 грн. до 25.12.2014.

Заявник вважає, що оскільки ним було фактичною достроковою втрачено кошти, виникли невиконані зобов'язання перед контрагентами і нараховувались у зв'язку з цим штрафні санкції, то ним було понесені збитки, тому у Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» виникло відповідне грошове зобов'язання з відшкодування збитків, розмір яких станом на сьогоднішній день за розрахунком заявника становить 198376259,56 грн.

Указані обставини заявник вважає зустрічними однорідними грошовими вимогами, строк виконання яких настав, тому на підставі ст. 601 ЦК України заявою від 01.12.2015 повідомив Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» про зарахування таких зустрічних однорідних вимог у сумі 198376259,56 грн., у зв'язку з чим заявник просить суд визнати наказ від 25.02.2013 у справі № 5011-34/6378-2012 таким, що не підлягає виконанню.

Однак, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2012 у справі № 5011-34/6378-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 06.02.2013 вже надавалась правова оцінка вищезазначеним доводам заявника, і зокрема, судами було відхилено доводи Відповідача-1, що з вини банку він не міг погасити заборгованість, оскільки йому не було відомо рахунок, на який необхідно сплачувати кошти.

Суди вказали, що пункт 3.5.1 Кредитного договору (у початковій редакції) вказував, що проценти підлягають сплаті на рахунок, зазначений у пункті 3.8 договору, яким і були визначені номери рахунків у т.ч. для сплати процентів за користування кредитом. Також рішенням у справі №5011-34/6378-2012 було встановлено обставину часткової сплати Відповідачем-1 процентів за Кредитним договором, тобто, що йому були відомі рахунки для сплати процентів, і отже Відповідач-1 повинен був сплачувати проценти на відомі йому рахунки (у т. ч. без застосування системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк»). А у випадку, якщо у нього виникли певні проблеми з перерахуванням коштів на ці рахунки банку, звернутися до банку з відповідним запитом, або на підставі статті 537 ЦК України погасити заборгованість за відсотками шляхом внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори. Судами було встановлено, що Відповідачем-1 таких відповідних заходів для погашення заборгованості за Кредитним договором не вчинялося.

Посилання Відповідача-1 на прострочення кредитора (банку) також були розглянуті та відхилені судом, і суд відзначив, що зі змісту повідомлень про порушення зобов'язань та необхідність дострокового повернення кредиту від 23.03.2012 № 158-04/2449, від 23.03.2012 № 158-04/2450 та від 23.03.2012 № 158-04/2451, які направлялись Відповідачу-1, Відповідачу-2 та Відповідачу-3 вбачається, що банк відповідно до умов Кредитного договору зазначав рахунки відкриті в банку для перерахування простроченої заборгованості.

Вказані обставини в силу ст. 35 ГПК України не потребують повторного доведення.

Так, до банку дійсно надходила заява Відповідача-1 від 10.12.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог, яку банком було відхилено 11.01.2016 запереченням за №010- 05/60.

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування можливе при наявності наступних умов:

- зустрічність вимог, тобто сторони одночасно беруть участь у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог;

- настання строку виконання за обома вимогами, що зараховуються, або строк був визначений моментом витребування, або, щоб термін не був вказаний взагалі, тобто, виконання можна було вимагати в будь-який момент;

- якість вимог, тобто між сторонами немає спору щодо розміру, характеру, змісту та умов зобов'язання.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013 № 3-72гс12).

Заявником не доведено перед судом належними засобами доказування, що у Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» існує зобов'язання перед Відповідачем-1 з відшкодування збитків у розмірі 198376259,56 грн., зокрема враховуючи недоведеність усього складу цивільного правопорушення, необхідного для відшкодування збитків, через обставини, встановлені в порядку ст. 35 ГПК України рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2012 у справі № 5011-34/6378-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 06.02.2013, що докладно наведено вище судом.

Отже, підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню наказу від 25.02.2013 у справі №5011-34/6378-2012, у суду відсутні, тому у задоволенні заяви суд відмовляє.

У зв'язку з тим, що суд розглянув по суті заяву, суд скасовує зупинення стягнення за наказом Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 у справі №5011-34/6378-2012, вжите ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015.

Керуючись ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність» про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу від 25.02.2013 у справі №5011-34/6378-2012, відмовити.

Скасувати зупинення стягнення за наказом Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 у справі №5011-34/6378-2012, вжите ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Сташків Р.Б.