ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа № 920/200/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1 (довіреність від 29.01.2016 р. № 30/6);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1174 С/1-28) на рішення Господарського суду Сумської області від 24 березня 2016 року у справі № 920/200/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз", м. Суми,

про стягнення 11156248,16 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 р. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" про стягнення 1850958,40 грн. 3% річних та 9305289,76 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.03.2016 р. у справі № 920/200/16 (суддя Резніченко О.Ю.) у задоволенні позову відмовлено, з посиланням на те, що прострочення відповідачем строків оплати за поставлений газ відбувалось, у звязку з невиконанням позивачем умов договору на купівлю-продаж природного газу в частині вчасного повернення відповідачеві підписаних актів приймання-передачі, які є підставою для проведення остаточних розрахунків за поставлений газ.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на те, що затримка в оформленні актів приймання-передачі не може бути підставою для звільнення від відповідальності за прострочення внесення оплат по договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 31.05.2016 р.

У звязку з відпусткою судді Івакіної В.О., 30.05.2016 р. автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 920/200/16 змінено склад колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М., суддя Хачатрян В.С.

Позивач свого представника в судове засідання 31.05.2016 р. не направив, про причину відсутності представника позивача в судовому засіданні не повідомив, хоча про час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 250 (т. 2 а.с. 20).

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу від 27.05.2016 р. за вх. № 5410 та в судовому засіданні 31.05.2016 р. не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, його правова позиція достатньої повно викладена в апеляційній скарзі, незявлення представника позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про можливість розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.01.2013 р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" (покупцем) укладено договір на купівлю-продаж природного газу від № 03/110/13-ПР (т. 1 а.с. 11-15) та в подальшому внесено зміни в зазначений договір додатковими угодами №№ 1-15 (а.с. 16-32).

У відповідності до розділу 11 договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р., договір набув чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін та діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно п. 1.1 договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р., продавець зобов'язаний передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

В розділі 2 зазначеного договору сторони узгодили обсяги природного газу, які продавець має передати покупцеві, та передбачено можливість змінювати ці обсяги в установленому порядку.

Зокрема, в п. 2.1 договору сторони визначили, що у 2013 році продавець передає покупцеві газ в обсязі до 153000,000 тис. куб.м.

Відповідно до п. 3.3 договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р., приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.4 договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р., не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця два примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Договору (з урахуванням додаткової угоди від 28.04.2014 № 3), оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати вартості газу протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць. При цьому, оплата здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця виключно в день надходження коштів від споживачів покупця та зараховується як оплата за газ.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання умов договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р. позивач в січні, червні, липні та серпні 2013 року та лютому, березні, квітні 2014 року передав відповідачу природний газ в обємі 52330,573 тис. куб.м. на загальну суму 208937558,46 грн., що підтверджується наданими позивачем актами приймання-передачі природного газу (а.с. 33-39). Зазначені акти підписані уповноваженими представниками покупця та продавця і скріплені їх печатками.

Відповідач за поставлений позивачем в січні, червні, липні та серпні 2013 року та лютому, березні, квітні 2014 року природний газ розрахувався в повному обсязі, але з простроченням строків, визначених в п. 6.1 договору. У звязку з цим позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 1850958,40 грн. 3% річних та 9305289,76 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного Кодексу України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно до частини 2 статті 613 Цивільного Кодексу України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В п.п. 3.3, 3.4, 6.1 договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р. сторони визначили порядок передачі газу, а також порядок та умови проведення розрахунків, відповідно до яких обов'язком відповідача є надання підписаних та скріплених печаткою актів приймання-передачі природного газу в підтвердження фактичних обсягів отриманого газу, а обов'язок позивача полягає у поверненні відповідачеві підписаних зі своєї сторони актів або наданні письмової відмови від підписання актів. Саме підписані акти приймання-передачі природного газу є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Але, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до матеріалів справи ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів в підтвердження факту повернення отриманих від відповідача актів приймання-передачі природного газу у строки, передбачені в п. 3.4 договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р.

Сторони встановили необхідність засвідчення факту, який є підставою для розрахунку, а саме: підписання актів приймання-передачі, які фіксують факт здійснення певної господарської операції і підтверджують факт виконання сторонами своїх цивільно-правових i господарсько-правових зобов'язань.

Тобто, своєчасність остаточного розрахунку відповідачем за поставлений газ залежить від своєчасного повернення позивачем підписаних та скріплених печаткою актів приймання-передачі.

Прострочення виконання зобов'язання починається з наступного дня після повернення відповідачу підписаних актів приймання-передачі природного газу, оскільки такий розрахунок відповідач мав здійснити на підставі первинних документів, в даному випадку актів приймання-передачі.

Відповідно до ст. 1 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Акт приймання-передачі природного газу у даному випадку є первинним документом, який підтверджує факт отримання природного газу за місяць.

У зв'язку із цим, на актах приймання-передачі природного газу зазначено дату останнього дня місяця в якому здійснювалось отримання природного газу.

Відповідач листами від 06.02.2013 р. № 03/160, 04.07.2013 р. № 03/838, 06.08.2013 р. № 03/1056, 05.09.2013 р. № 03/1201, 07.03.2014 р. № 03/410, 08.04.2014 р. № 03/557, 08.05.2014 р. № 03/645, відповідно до умов договору, направив позивачу акти приймання-передачі газу за січень, червень, липень та серпень 2013 року та лютий, березень, квітень 2014 року, які були отримані позивачем, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та курєрськими повідомленнями та описами вкладень до вказаних листів (а.с. 72-87). Але позивач свої обовязки щодо повернення актів відповідачеві не виконав, мотивовану відмову від підписання актів не надав. Таким чином, підстава для остаточних розрахунків, згідно з вимогами п. 3.4 договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р., не настала.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем умов договору, необхідних для здійснення відповідачем остаточних розрахунків за отриманий природний газ.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невиконання відповідачем грошового зобов'язання у строки, встановлені договором, мало місце через прострочення кредитора (позивача), який не вчинив дій, визначених договором, а саме: не повернув в передбачені договором строки підписані та скріплені печатками акти приймання-передачі. Тому відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, не настала.

На підставі зазначеного, враховуючи, що на момент звернення позивача до господарського суду з даним позовом у відповідача була відсутня заборгованість перед позивачем по договору на купівлю-продаж природного газу № 03/110/13-ПР від 31.01.2013 р., колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1850958,40 грн. 3% річних та 9305289,76 грн. інфляційних втрат.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засада судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24 березня 2016 року у справі № 920/200/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 03.06.2016 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Хачатрян В.С.