донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

30.05.2016 р. справа №905/64/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився; не зявився;
розглянувши апеляційну скаргу Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від02.03.2016 р.
у справі№ 905/64/16 (суддя Бокова Ю.В.)
за позовомДепартаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь
до Громадської організації "Клуб мисливців та рибалок в м. Маріуполі "Бекас", м. Маріуполь
простягнення 5 032 грн. 97 коп.
В С Т А Н О В И В:

Департамент міського майна Маріупольської міської ради (далі ДММ ММР, позивач) звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення на його користь з Громадської організації "Клуб мисливців та рибалок в м. Маріуполі "Бекас" (далі - ГО "КМ та Р в м. Маріуполі "Бекас", відповідач) заборгованості за період з лютого 2014 р. по жовтень 2015 р. в сумі 4 263 грн. 98 коп. за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя № 6436-Ж та пені за період з 01.04.2014 р. по 21.12.2015 р. в сумі 768 грн. 99 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.03.2016 р. у справі № 905/64/16 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 346 грн. 99 коп., пеню в сумі 0 грн. 32 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 84 грн. 05 коп.

Рішення суду мотивоване відсутністю у відповідача обовязку зі сплати орендних платежів на період проведення антитерористичної операції за користування комунальним майном, з урахуванням місцезнаходження відповідача та майна, яким є предмет оренди, відповідно до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ДММ ММР подав апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ДММ ММР до ГО "КМ та Р в м. Маріуполі "Бекас" задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає помилкове застосування місцевим господарським судом норм Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на правовідносини за вказаним договором в частині нарахування орендної плати, з огляду на розповсюдження цього закону на правовідносини з 02.12.2015 р., а саме, з моменту прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України".

Апелянт стверджує, що розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", яке визначало місцезнаходження відповідача зоною проведення антитерористичної операції та зумовлювало би застосування означеного закону, втратило свою чинність.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але 11.05.2016 р. через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надійшло клопотання № 03-4/1688 від 05.05.2016 р., в якій позивач клопоче про розгляд справи без участі його представника.

Судова колегія враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Частиною 3 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Ухвалою про порушення апеляційного провадження від 22.04.2016 р. не визнавалась обовязковою явка представників сторін у судове засідання та сторони були попереджені, що у разі незявлення їх представників у судове засідання, апеляційна скарга буде розглянута за наявними матеріалами в справі.

За таких обставин клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника судовою колегією задоволено.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено місцевим господарським судом, 19.12.2013 р. між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради, як орендодавцем, правонаступником якого є ДММ ММР, та ГО "КМ та Р в м. Маріуполі "Бекас", як орендарем, укладено договір оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя № 6436-Ж (далі договір), за умовами якого на підставі листа від 22.01.2014 р. (вхідний № 194-01) орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення (будівлю, споруду), розташоване за адресою: м. Маріуполь, вулиця Купріна, 17 загальною площею 14,80 кв.м., (Літ.А-10, перший поверх, приміщення № 121, кімнати ?-1, 2 + місця загального користування), згідно технічного паспорту БТІ для використання під офіс.

Згідно з п. 2.1. договору вступ орендаря у тимчасове платне володіння та користування приміщенням (будівлею, спорудою) здійснюється на підставі договору оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди) міської комунальної власності з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі вказаного нежитлового приміщення (будівлі, споруди).

Відповідно до п. 2.3. договору приміщення (будівля, споруда) вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 3.2. договору орендар зобовязаний, зокрема, прийняти за актом прийому-передачі нежитлове приміщення (будівлю, споруду) у 10-денний термін після укладання договору оренди; щомісячно і у повному обсязі вносити отримувачу орендну плату; щомісячно і у повному обсязі вносити, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним, орендодавцю плату за послуги з обслуговування орендаря, яка складає:

- ціна послуги без урахування податку на додану вартість 4,74 грн.;

- сума податку на додану вартість 0,95 грн.;

Загальна сума вартості послуги, яка підлягає оплаті з урахуванням податку на додану вартість, становить 5,69 грн.

Згідно з п. 4.3. договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

За умовами п. 6.3. договору у разі порушення терміну внесення орендної плати з орендаря стягується пеня у розмірі двох облікових ставок Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування штрафних санкцій за прострочення внесення орендної плати припиняється з того дня, коли зобовязання виконані у повному обсязі.

Відповідно до п. 7.1. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє з 19.12.2013 р. до 19.12.2014 р.

Пунктом 7.5. договору сторони погодили, що у випадку відсутності заяв однієї із сторін про розірвання або зміну договору протягом місяця після закінчення його терміну, він вважається подовженим на той же термін і на тих же умовах, які були передбачені цим договором. Таким чином договір подовжується і у подальшому.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не заперечували проти продовження строку дії договору у строки та спосіб, визначений законом та договором, та дії відповідача, що вчинялися після спливу строку дії договору (19.12.2014 р.), які полягали у користуванні приміщенням, свідчать про наступне погодження із фактом продовження строку дії даного договору на новий термін.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір є продовженим на той самий строк, а саме, до 19.12.2015р. та на тих самих умовах, які передбачені даним договором.

31 жовтня 2015 р. до укладеного договору був укладений акт прийому-передачі нежитлового приміщення у будинку № 17 по вулиці Купріна в м. Маріуполь № 8212, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв нежитлове приміщення, загальною площею 14,80 кв.м., розташоване на І поверху будівлі Літ.А-10, приміщення № 121, кімнати 2, ? 1 по вулиці Купріна, 17, м. Маріуполь, який підписаний та скріплений печатками сторін.

В частині відмови задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про його безпідставність, з огляду на набрання чинності з 14.10.2014 р. Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", положеннями якого визначено скасування на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування державним та комунальним майном субєктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції (стаття 7 вказаного закону).

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться в положеннях п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог передбачених статтями 2, 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" правовою підставою користування майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що істотною умовою договору є орендна плата.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Приписами частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено обовязки орендаря, де зазначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності.

Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України № 405/2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно з ст. 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 р. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 р. № 405/2014.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Пунктом 5 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 р. N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено м. Маріуполь, де здійснював господарську діяльність відповідач, що підтверджується матеріалами справи, а також, зумовило набуття останнім означеного тимчасового права з огляду на приписи ч. 2 ст. 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України".

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 р. № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 р. у справі № 826/18327/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс" до Кабінету Міністрів України визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 р. "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України" від 30.10.2014 р. № 1053-р". Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 р. постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 р. у зазначеній адміністративній справі залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015 р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В свою чергу, дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р зупинена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 р.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція включає комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Райони проведення антитерористичної операції визначаються у тому числі керівництвом антитерористичної операції.

Керівником Антитерористичного центру при СБУ, виданий Наказ від 07.10.2014 р. № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 07.04.2014 р.

Таким чином, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014 р. визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України. У розумінні положень ст. 58 Конституції України приписи ст. 2 зазначеного закону відносно заборони нарахування орендної плати за користування майном, що належить до комунальної власност та пені з 14 квітня 2014 року мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних виключень щодо їх незастосування.

Враховуючи приписи Закону України "Про боротьбу з тероризмом", прийнятий на його виконання та виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 р. № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", колегія суддів дійшла висновку про правильність застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст. 7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Крім того, у відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м. Маріуполь, де проводив свою господарську діяльність відповідач. Визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція"; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р".

Вбачається, що розпорядженням КМУ від 02.12.2015 р. № 1275-р фактично повторно затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до складу якого також увійшло м. Маріуполь.

За таких обставин, враховуючи дії спеціальної норми ст. 7 Закону України №1669-VI від 02.09.2014 р. господарський суд, згідно з ч. 1 ст. 19 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України не може примушувати відповідача до виконання необовязкових для нього дій і застосовувати негативні наслідки невиконання цих дій.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що обґрунтовано заявленою до стягнення з відповідача на користь позивача є заборгованість з орендної плати за період з лютого 2014 р. по 13.04.2014 р. в розмірі 346 грн. 99 коп., а у стягненні заборгованості в сумі 3 916 грн. 99 коп. слід відмовити за необґрунтованістю нарахування.

Позивач за несвоєчасну оплату орендної плати розрахував пеню за період з 01.04.2014 р. по 21.12.2015 р. в сумі 768 грн. 99 коп.

Вимоги позивача у частині стягнення пені в сумі 0 грн. 32 коп. є обґрунтованими, а тому, господарський суд Запорізької області на законних підставах стягнув з відповідача на користь позивача пеню в сумі 0 грн. 32 коп.

Позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 14.04.2014 р. по 21.12.2015 р. в сумі 768 грн. 67 коп. є безпідставно заявленими та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню в силі.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту міського майна Маріупольської міської ради на рішення господарського суду Донецької області від 02.03.2016 р. у справі № 905/64/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.03.2016 р. у справі № 905/64/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.