ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016р. Справа№ 914/966/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ

До відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», м.Львів

Про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 49 500, 00 грн.

В судове засідання зявились:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 49 500, 00 грн.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

Позивач участь уповноваженого представника в жодне із судових засідань не направив, проте на виконання вимог ухвал суду надав документи та письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримує, просить задоволити позов з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві, матеріалах справи, наданих письмових поясненнях та без участі представника позивача.

Відповідач в судові засідання не зявився, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалами суду, які направлялись йому рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України, може бути розглянута за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 06.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

29 грудня 2015 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_1 був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1505-15-00224, предметом якого є страхування транспортного засобу «Тойота» державний реєстраційний № НОМЕР_1.

22 січня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тойота» державний реєстраційний № НОМЕР_1 під керівництвом водія ОСОБА_2 (користування автомобілем за довіреністю) та транспортного засобу «Мерседес» державний реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3.

Згідно з довідки ВДАІ та постанови Приморського районного суду м. Одеса від 22 лютого 2016 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху України, а саме правопорушення передбачене ст. 124 КпАП України.

25 січня 2016 року страхувальник звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Як стверджує позивач, 28 січня 2016 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 56 377,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1581 від 29.01.2016 р..

Враховуючи ті обставини, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Мерседес» державний реєстраційний № НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ «СК «Граве Україна» згідно полісу № АІ/6965951, позивач просить стягнути з ПрАТ «СК «Граве Україна» вартість виплаченого страхового відшкодування за мінусом франшизи в розмірі 49500,00 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

У відповідності до ст. 355 ГК України обєкти страхування, види обовязкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вбачається із матеріалів справи, в звязку з настанням страхового випадку, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспортних засобів № 28-1505-15-00224 від 29.12.2015 року, позивач 29.01.2016 року здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 38 624,70 грн. без ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 1581 від 29.01.2016 р. (а.с.27).

Зазначене страхове відшкодування ПАТ СК «Українська страхова група відшкодувало у звязку з пошкодженням застрахованого автомобіля «Тойота» державний реєстраційний № НОМЕР_1, яке сталося з вини ОСОБА_3А, водія транспортного засобу «Мерседес» державний реєстраційний № НОМЕР_2, що встановлене постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2016 року по справі № 522/2608/16-п № 3/522/1027/16, яка набрала законної сили.

Згідно з ст. 3 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодування особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Що стосується розміру позовних вимог, які позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу 49500,00 грн. , то слід зазначити наступне:

з аналізу статті 1191 Цивільного кодексу України та статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що страховик має право зворотної вимоги (регресу) до страхувальника лише у розмірі виплаченого страхового відшкодування потерпілій особі.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.36.4 ст.36 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом а п.41.1 ст.41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, проте, як вбачається з платіжного доручення №1581 від 29.01.2016 року, фактично виплачено суму страхового відшкодування не 56377,20 грн. ( як зазначає в позовній заяві позивач), а лише суму 38624,70 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Як вже зазначалося раніше, позивач участь уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, просив розглядати спір без участі його представника за наявними в справі матеріалами.

В тексті позовної заяви зазначено про виплату страхового відшкодування в розмірі 56377,20 грн. що підтверджується платіжним дорученням № 1581 від 29.01.2016 року, проте із долученого до матеріалів справи платіжного доручення №1581 від 29.01.2016 вбачається про виплату страхового відшкодування в розмірі 38624,70 грн.( а.с.27) . Доказів виплати решта суми, яку просить стягнути з відповідача, позивач суду не надав, як і не обґрунтував в позовній заяві різниці, що складає 10875,30 грн.

Згідно зі ст. 4-2 та 4-3 ГПК України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріалами справи підтверджено факти здійснення позивачем виплати страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 38624,70 грн. та виникнення в нього права вимоги, яке страхувальник, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З огляду на викладене, з врахуванням практики застосування законодавства вищою судовою інстанцією, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись 3, 4, 41, 42, 43, 44; 45, 46, 12, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49,75,82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» (79044, м. Львів, вул. Метрологічна, 2, Код ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, ) 38624,70 грн. відшкодування в порядку регресу та 1 075,25 грн. судового збору.

3.В задоволенні решта позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.06.2016 року.

Суддя Березяк Н.Є.