ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.05.16р. Справа № 904/1942/16

За позовом Державного підприємства "Київський бронетанковий завод", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Авто 2007", м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 349 041,62 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 057/06 від 04.01.2016;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність від 25.02.2016; представник ОСОБА_3, довіреність від 25.02.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Київський бронетанковий завод" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Авто 2007" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення основного боргу у сумі 1 543 642,23 грн, інфляційного нарахування у сумі 746 275,78 грн та 3% річних у сумі 59 123,61 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договорів поставки:

№ 230912, укладеного між сторонами 23.09.2012;

№ 080413, укладеного між сторонами 08.04.2013;

№ 021013, укладеного між сторонами 02.10.2013;

№ 057/162, укладеного між сторонами 26.08.2014.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав свої заявлені вимоги.

Відповідач в судовому засіданні 26.04.2016 надав відзив на позовну заяву, яким заперечив проти заявленого позову посилаючись на відсутність з боку позивача вимоги про повернення передплати, безпідставне об'єднання в одній позовній заяві вимог за кількома договорами, неналежне законодавче обгрунтування позову.

По справі відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву у судовому засіданні 19.05.2016 до 23.05.2016.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем було укладено наступні договори поставки:

- договір поставки №230912 від 23.09.2012;

- договір поставки №080413 від 08.04.2013;

- договір поставки №021013 від 02.10.2013;

- договір поставки №057/162 від 26.08.2014;

згідно яких відповідач зобов'язувався постачати позивачу товар, а позивач зобов'язувався приймати та оплачувати даний товар.

17.03.2016 позивач звернувся до господарського суду з цим позовом, вказуючи, що починаючи з 02.12.2014 відповідач припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо поставки товарів на користь позивача, внаслідок чого утворилася заборгованість відповідача перед позивачем, яка згідно даних бухгалтерського обліку Позивача складає 1 543 642,23 грн.

Вказана заборгованість відповідача перед позивачем утворилася наступним чином.

Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2013 по 01.04.2014 позивач та відповідач підтвердили, що станом на 01.06.2013 позивач мав заборгованість перед відповідачем в сумі 1 928 268,00 грн.

В подальшому, з 01.06.2013 по цей час відповідач здійснив наступні поставки товарів на користь Позивача:

- згідно видаткової накладної №2106/1 від 21.06.2013 на суму 21 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №2606/1 від 26.06.2013 на суму 99 600,00 грн;

- згідно видаткової накладної №1308/1 від 13.08.2013 на суму 243 360,00 грн;

-згідно видаткової накладної №1908/1 від 19.08.2013 на суму 61 200,00 грн;

- згідно видаткової накладної №1109/2 від 11.09.2013 на суму 99 600,00 грн;

- згідно видаткової накладної №2110/1 від 21.10.2013 на суму 59 520,00 грн;

- згідно видаткової накладної №2210/1 від 22.10.2013 на суму 480 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №2410/1 від 24.10.2013 на суму 12 096,00 грн;

- згідно видаткової накладної №0111/1 від 01.11.2013 на суму 119 040,00 грн;

- згідно видаткової накладної №0111/2 від 01.11.2013 на суму 176 280,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-0711/1 від 07.11.2013 на суму 190 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-1311/1 від 13.11.2013 на суму 190 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-2011/1 від 20.11.2013 на суму 163 680,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-2011/2 від 20.11.2013 на суму 7 200,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РИ-3012/1 від 30.12.2013 на суму 1 216 800,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-3012/2 від 30.12.2013 на суму 1 421 640,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-3012/3 від 30.12.2013 на суму 579 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-3012/4 від 30.12.2013 на суму 738 240,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-3012/5 від 30.12.2013 на суму 1 824 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-3012/6 від 30.12.2013 на суму 1 722 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-3012/7 від 30.12.2013 на суму 985 694,12 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-3012/8 від 30.12.2013 на суму 760 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-00603/1 від 06.03.2014 на суму 95 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-2805/2 від 28.05.2014 на суму 99 576,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-2805/1 від 28.0.5.2014 на суму 72 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-2506/1 від 25.06.2014 на суму 45 648,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-1 706/1 від 17.06.2014 на суму 38 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-2708/1 від 27.08.2014 на суму 168 768,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-2710/1 від 27.10.2014 на суму 240 000,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-1111/1 від 11.11.2014 на суму 11 232,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-0511/1 від 05.11.2014 на суму 26 208,00 грн;

- згідно видаткової накладної №РН-0112/1 від 01.12.2014 на суму 13 104,00 грн.

Таким чином, за період з 01.06.2013 по цей час відповідач поставив на користь Позивача товар загальною вартістю 11 979 486,12 грн.

Позивачем з 01.06.2013 по цей час були здійснено наступні перерахування грошових коштів на користь Відповідача, в рахунок оплати поставленого товару та попередньої оплати за товар:

- згідно рахунку-фактури №1306/1 від 13.06.2013 та на підставі платіжного доручення №867 від 08.08.2013 в сумі 61 200,00 грн;

- згідно рахунку-фактури №СФ-0210/1 від 02.10.2013 та на підставі платіжного доручення №1103 від 09.10.2013 в сумі 1 500 000,00 грн;

- згідно рахунку-фактури №1308/1 від 13.08.2013 та на підставі платіжного доручення №1191 від 15.10.2013 в сумі 12 096.00 грн;

- згідно рахунку-фактури №СФ-1510/1 від 15.10.2013 та на підставі платіжного доручення №1214 від 16.10.2013 в сумі 297 600,00 грн;

- згідно рахунку-фактури №СФ-711/2 від 07.11.2013 та на підставі платіжного доручення №1487 від 21.11.2013 в сумі 201 600,00 грн;

- згідно рахунків-фактури: №СФ-2012/1 від 20.12.2013, №СФ-2012/2 від 20.12.2013, №СФ-2012/3 від 20.12.2013, та на підставі платіжного доручення №1654 від 23.12.2013 в сумі 400 920,00 грн;

- на підставі платіжного доручення №331 від 05.03.2014 в сумі 500 000,00 грн;

- на підставі платіжного доручення №382 від 06.03.2014 в сумі 500 000,00 грн;

- на підставі платіжного доручення №393 від 14.03.2014 в сумі 1 000 000,00 грн;

- на підставі платіжного доручення №567 від 24.04.2014 в сумі 120 000,00 грн;

- згідно рахунку-фактури №СФ-0406/1 від 04.06.2014 та на підставі платіжного доручення №46 від 11.06.2014 в сумі 2 022 824,00 грн;

- на підставі платіжного доручення №97 від 13.06.2014 в сумі 2 000 000,00 грн;

- на підставі платіжного доручення №136 від 18.06.2014 в сумі 1 200 000,00 грн;

- згідно рахунків-фактури: №СФ-1806/2 від 18.06.2014,№СФ-1806/3 від 18.06.2014, №СФ-1806/7 від "18.06.2014,№СФ-1806/9 від 18.06.2014,№СФ-1806/10 від 18.06.2014,та на підставі платіжного доручення №141 від 18.06.2014 в сумі 4601520,00 грн;

- згідно рахунку-фактури №СФ-0406/1 від 04.06.2014 та на підставі платіжного доручення №177 від 20.06.2014 в сумі 22 824,00 грн;

- згідно рахунку-фактури №СФ-2205/1 від 22.05.2014 та на підставі платіжного доручення №168 від 20.06.2014 в сумі 72 000,00 грн.

Таким чином, за період з 01.06.2013 по цей час позивач перерахував на користь Відповідача грошові кошти на загальну суму 14 512 584,00 грн.

З 01.06.2013 по теперішній час позивач повернув на користь відповідача товари загальною вартістю 2 213 967,39 грн.

Також, з 01.06.2013 по теперішній час між Позивачем та Відповідачем було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог, внаслідок чого також була збільшена заборгованість відповідача перед позивачем на суму 533 913,88 грн.

27.08.2014 між позивачем, відповідачем та Державним підприємством "Львівський бронетанковий завод" було укладено договір відступлення права вимоги №260814, відповідно до п.1 якого відповідач відступає позивачу, а позивач набуває право вимоги у Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" грошових коштів у сумі 1 809 068,92 грн.

Внаслідок укладання договору відступлення права вимоги №260814 від 27.08.2014 загальна заборгованість відповідача перед позивачем зменшилася на 1809068,92 грн.

Внаслідок взаємовідносин між позивачем та відповідачем у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 1543642,23 грн.

Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з претензіями щодо якості та кількості товару, що постачається, вимагав повернення сплачених коштів, сплати штрафних санкцій та здійснення поставки товару, але жодних дій, направлених на виконання взятих на себе зобов'язань Відповідачем не було здійснено.

За прострочку повернення грошових коштів позивач нарахував та заявив до стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 746275,78 грн та 59123,61 грн 3% річних. Підстави позову позивач обгрунтовує положеннями ч.2 ст. 693 ЦК України та п.3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.

Відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими та незаконним з тих підстав, що у судовому засіданні представник позивача пояснив, що просить повернути попередню оплату у розмірі 1 543 642,23грн, яка була здійснена в рамках виконання зобов'язання по договору № 057/162 від 26.08.2014 по рахунках-фактурах від 18.06.2014 №СФ-1806/2, №СФ-1806/3, №1806/7, №1806/9, №1806/10, що підтверджується платіжним дорученням № 141 від 18.06.2014 на суму 4 601 520,00грн.

Вказаний договір був укладений через 2 місяці після того, як сторонами було у спрощеному порядку узгоджено усний договір, по якому відповідач виставив рахунок на оплату без посилання на майбутній договір № 057/162. Позивач, в свою чергу, при сплаті по рахунку також не послався на вказаний договір.

Отже, платіж позивача за дорученням №141 від 18.06.2014 не свідчить про те, що він здійснений на виконання договору №057/162.

Таким чином даний договір не має відношення до цього платежу.

Умови, які викладені в договорі ніяким чином не стосуються обов'язків, які виникли по недоговірних зобов'язаннях по платіжному дорученню № 141 від 18.06.2014.

Строк виконання зобов'язань, які виникли по недоговірних зобов'язаннях 18.06.2014 не визначений.

Також відповідач зазначив, що позивачем безпідставно нараховані 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, оскільки відсутній факт прострочки виконання відповідачем грошових зобов'язань.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З матеріалів справи слідує, що грошова сума у розмірі , яку позивач вимагає стягнути з відповідача, була перерахована ним відповідачу платіжним дорученням № 141 від 18.06.2014 на суму 4601520,00грн згідно рахунків-фактур від 18.06.2014 №СФ-1806/2, №СФ-1806/3, №1806/7, №1806/9, №1806/10. В зазначених рахунках-фактурах та платіжному дорученні відсутні посилання на будь-який договір. Також немає підстав вважати, що це здійснено на виконання договору № 057/162 від 26.08.2014, який укладений сторонами більше ніж через 2 місяці після виставлення рахунків та перерахування грошових коштів. Згідно п. 12.1 цього договору термін його дії встановлюється з моменту підписання до повного виконання.

Таким чином між сторонами склались договірні відносини у спрощений спосіб без укладення письмового договору, проте з визначенням сторонами певних зобов'язань. Враховуючи, що відповідачу було перераховано 4601520,00 грн, а не виконано зобов'язання на суму 1543642,23 грн, слід визнати, що відповідач усвідомлював наявність обов'язку здійснити поставку товару на суму отриманої передплати та частково виконав цей обов'язок.

03.10.2014 відповідачем отримана претензія позивача від 15.09.2014 з вимогою сплатити грошові кошти за недопоставлену продукцію в сумі 4195920,00 грн. Відповідач вважає, що в претензії викладені вимоги, що стосуються виконання умов договору № 057/162 від 26.08.2014,тому у нього не виникло обов'язку повернути позивачу грошові кошти, що отримані поза межами договірних відносин. Суд вважає ці доводи помилковими, оскільки в претензії йде мова про повернення усіх грошових коштів, що були перераховані відповідачу у якості передплати з різних підстав і посилання позивача в претензії на договір № 057/162 від 26.08.2014 не може бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку повернути грошові кошти у розмірі невиконаного протягом майже двох років зобов'язання з поставки товару.

Крім того, позивач зазначає, що стягнення грошових коштів є на даний час єдиним можливим способом захисту порушеного права, оскільки запчастини для бронетехніки можуть закуповуватись лише у співвиконавців державного оборонного замовлення згідно з переліком, а відповідач не є таким співвиконавцем.

Відповідачем заперечень проти цього не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Пунктом 3 ч. 3 цієї статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Враховуючи положення вказаної статті, той факт, що здійснення поставки запасних частин для бронетехніки відповідачем на даний час є неможливим, слід визнати, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1543642,25 грн підлягають задоволенню. Той факт, що позивач назвав ці кошти заборгованістю не може бути перешкодою для задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем вірно визначена підстава позову.

Відповідно до 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином позов слід визнати обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення грошових коштів в сумі 1543642,25 грн, в решті позовних вимог про стягнення індексу інфляції та 3% процентів річних слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на відповідача пропорційно задоволеним вимогам покладаються 23154,63 грн витрат по сплаті судового збору, решта судових витрат покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 43, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Авто 2007", м. Дніпропетровськ, вул. Новобудівельна, 5 А, , на користь Державного підприємства "Київський бронетанковий завод", м. Київ, вул. Бориспільська, 34 А, , грошові кошти в сумі 1543642,23 грн, 23154,63 грн витрат по сплаті судового збору, видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 30.05.2016.

Суддя В.Д. Воронько