ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа № 911/1332/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства Хутірець, Черкаська обл., м. Христинівка

до Дочірнього підприємства Аромат, Київська обл., м. Сквира

про стягнення 581 927,02 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 30.03.2016)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.04.2016 Приватне підприємство Хутірець (далі-ПП Хутірець/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства Аромат (далі ДП Аромат/відповідач) про стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 581 927,02 грн, з яких: 436 893,02 грн основного боргу за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) №3 від 31.12.2014, 12 255,37 грн 3% річних, 17 081,53 грн інфляційних втрат та 115 697,10 грн пені.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.04.2016 порушено провадження у справі №911/1332/16 та призначено її до розгляду 04.05.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.05.2016 розгляд даної справи відкладено на 17.05.2016.

17.05.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про відмову від позову в частині вимоги про стягнення з відповідача 115 697,10 грн пені.

У судові засідання 04.05.2016 та 17.05.2016 представник відповідача не прибув, витребувані судом документи не надав, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду даної справи ДП Аромат було повідомлене належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №800.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2014 між ПП Хутірець (далі-продавець) та ДП Аромат (далі-покупець) в особі директора філії Сир ОСОБА_2, який діє на підставі положення про філію та довіреності, було укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) №3 (далі-договір), відповідно до положень якого продавець зобовязується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину-молоко коровяче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ №3662-97, надалі товар, а покупець зобовязується прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. п. 1.2., 1.4., 7.1. та 7.2. договору місцем передачі товару від продавця покупцеві для подальшого транспортування до місцезнаходження виробничих потужностей (виробництва) покупця визначається місцезнаходження продавця.

Перехід права власності на товар від продавця до покупця здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) покупця, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки покупця про прийом товару на товаро-транспортній накладній.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Строк дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. даного договору, та діє до 31.12.2015, але у всякому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Судом встановлено, що ПП Хутірець свої обовязки за договором виконало належним чином, здійснивши протягом, зокрема, травня 2015 року філії Сир поставку товару загальною вартістю 245 832,14 грн, що підтверджується підписами водіїв молокозаводу на товарно-транспортних накладних за відповідний період. Копії зазначених товарно-транспортних накладних містяться в матеріалах справи.

До того ж, прийом покупцем сировини за договором на відповідну суму підтверджується наявною в матеріалах справи копією прийомної квитанції №89 від 31.05.2015, підписаною головним бухгалтером та скріпленою відбитком печатки філії Сир.

Про належне виконання продавцем своїх зобовязань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення першим умов договору.

Втім, як зазначає позивач, відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконав, поставлений товар оплатив частково.

Відповідно до наявних в матеріалах справи актів співставлення розрахунків від 01.01.2015, 01.06.2015, 12.11.2015, товарно-транспортних накладних за січень-квітень 2015 року та прийомної квитанції №68 від 30.04.2015, станом на 01.05.2015 заборгованість покупця перед продавцем за попередні періоди становила 333 860,88 грн, а тому загальний розмір грошових зобов'язань відповідача за результатами поставок як за попередні періоди, так і у травні 2015 року становив 449 693,02 грн.

Водночас, як слідує з викладених позивачем пояснень та наявної в матеріалах справи копії акту співставлення розрахунків від 12.11.2015, складеною філією Сир, покупцем в липні та серпні 2015 року було сплачено 12 800,00 грн, а тому у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 436 893,02 грн. Відповідний акт, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні 17.05.2016, підписаний та скріплений відбитками печаток обох сторін.

В підтвердження проведених відповідачем розрахунків позивачем надано копії платіжних доручень, а також виписки по банківському рахунку позивача.

Таким чином, враховуючи здійсненні відповідачем проплати, з урахуванням заборгованості за попередні періоди, станом на 12.11.2015 за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 436 893,02 грн.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за поставлений згідно договору товар не провів, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 436 893,02 грн основного боргу.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до ст. 75 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши повно і всебічно матеріали справи та подані докази, суд встановив, що заявлена позовна вимога ПП Хутірець про стягнення з ДП Аромат 436 893,02 грн основного боргу підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 712 та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до положень п. 2.1., 2.5. договору оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невідємною частиною до договору. Розрахунки за даним договором здійснюються шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо між сторонами.

Водночас, як слідує зі змісту договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) №3 від 31.12.2014, строків оплати поставленого товару сторони вказаного правочину не погодили.

З огляду вищезазначеного, підписання покупцем договору, товарно-транспортних накладних та прийомних квитанцій на поставку товару без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого товару свідчить про прийняття покупцем цього товару та, відповідно, породжує для останнього обовязок по його оплаті у повному обсязі з моменту прийняття відповідного товару.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач свої грошові зобовязання щодо оплати вартості поставленого товару належним чином не виконав, а також арифметичну вірність заявленої до стягнення заборгованості, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 436 893,02 грн заборгованості як такої, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 12 255,37 грн 3% річних, нарахованих, враховуючи часткові оплати, спадаючим підсумком за наступні періоди:

- з 01.06.2015 по 09.07.2015 на 449 693 грн заборгованості;

- за 10.07.2015 на 439 693,02 грн заборгованості;

- з 11.07.2015 по 20.07.2015 на 439 693,02 грн заборгованості;

- за 21.07.2015 на 438 763,02 грн заборгованості;

- за 22.08.2015 на 437 743,02 грн заборгованості;

- з 23.07.2015 по 12.08.2015 на 437 743,02 грн заборгованості;

- за 13.08.2015 на 436 893,02 грн заборгованості;

- з 14.08.2015 по 04.05.2016 на 436 893,02 грн заборгованості.

До того ж, позивач просить суд стягнути з відповідача 17 081,53 грн інфляційних втрат, нарахованих спадаючим підсумком з урахуванням здійснених відповідачем оплат за періоди:

- з 01.06.2015 по 09.07.2015 на 449 693 грн заборгованості;

- за 10.07.2015 на 439 693,02 грн заборгованості;

- з 11.07.2015 по 20.07.2015 на 439 693,02 грн заборгованості;

- за 21.07.2015 на 438 763,02 грн заборгованості;

- за 22.08.2015 на 437 743,02 грн заборгованості;

- з 23.07.2015 по 12.08.2015 на 437 743,02 грн заборгованості;

- за 13.08.2015 на 436 893,02 грн заборгованості;

- з 14.08.2015 по 31.03.2016 на 436 893,02 грн заборгованості.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки арифметично вірний розмір заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, обрахованих судом за вказані позивачем періоди, становить 12 218,41 грн та 16 625,13 грн відповідно, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 255,37 грн 3% річних та 17 081,53 грн інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 12 218,41 грн та 16 625,13 грн відповідно.

Що ж до вимоги позивача про стягнення з відповідача 115 697,10 грн пені, слід зазначити таке.

17.05.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про відмову від позову в частині вимоги про стягнення з відповідача 115 697,10 грн пені.

Приписами ч. 4 ст. 22, ч. ч. 1, 4 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що відмова позивача від позову в частині вимоги про стягнення з відповідача 115 697,10 грн пені не суперечить законодавству України та не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про прийняття відповідної відмови позивача та припинення провадження у даній справі в частині вимоги про стягнення з відповідача 115 697,10 грн пені в порядку п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Судом розяснено позивачу, що повторне звернення до господарського суду зі спору між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до приписів ст. 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 265 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти відмову Приватного підприємства Хутірець від позову в частині вимоги про стягнення з Дочірнього підприємства Аромат 115 697,10 грн пені.

2. Провадження у справі №911/1332/16 в частині вимоги Приватного підприємства Хутірець про стягнення з Дочірнього підприємства Аромат 115 697,10 грн пені припинити.

3. Позовні вимоги задовольнити частково.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства Аромат (09000, Київська обл., Сквирський р-н, м. Сквира, вул. Р. Люксембург, 14, ідентифікаційний код 307372268) на користь Приватного підприємства Хутірець (20000, Черкаська обл., м. Христинівка, вул. Гоголя, буд. 19, ідентифікаційний код 32353677) 436 893 (чотириста тридцять шість тисяч вісімсот девяносто три) грн 02 коп. основного боргу, 12 218 (дванадцять тисяч двісті вісімнадцять) грн 41 коп. 3% річних, 16 625 (шістнадцять тисяч шістсот двадцять пять) грн 13 коп. інфляційних втрат та 6 986 (шість тисяч девятсот вісімдесят шість) грн 05 коп. судового збору.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 25.05.2016.

Суддя В.А. Ярема