РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2016Справа №910/7340/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"
до Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОМЕРЕЖА"
про стягнення 3 223 290, 30 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Гайван Д.П. - представник за довіреністю;
від відповідача:Чорнобай Д.В. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОМЕРЕЖА" про стягнення 3 223 390, 30 грн., зяких: 2 063 880, 00 грн. - заборгованість у зв'язку з невиконанням обов'язків щодо оплати товару за договором № 28.08/1 від 28.08.2014 року, 1 068, 49 грн. - інфляційні нарахування, 90 923, 81 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № 28.08/1 від 28.08.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 р. порушено провадження у справі № 910/7340/16, розгляд останньої призначено на 03.06.2016 р.

У судовому засіданні 03.06.2016 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача надав усні пояснення, та повідомив суд, що ПАТ "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОМЕРЕЖА" проти позову не заперечує.

Судом зроблено висновок, що наданих доказів достатньо для вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 03.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2014 року між Приватним акціонерним товариством "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОМЕРЕЖАІНВЕСТ" (далі - покупець) та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 28.08/1, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передавати (поставляти) покупцю вугілля марки АШ (0-6 мм) збаг. (надалі - вугілля), а покупець зобов'язується приймати зазначене вугілля та оплачувати його вартість, на умовах, передбачених договором.

Орієнтований обсяг поставки вугілля за даним договором становить 3 000 тонн. Остаточний обсяг поставки по договору визначається сторонами в залежності від виробничої необхідності і доцільності та формується на підставі замовлень покупця на поставку вугілля, що були погодженні постачальником (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник зобов'язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вугілля за договірною ціною за 1 т - 687, 96 грн., в тому числі ПДВ - 20% - 114, 66 грн.

Покупець оплачує партію вугілля у розмірі 100% її вартості, вказаної в Акті прийому-передачі партії вугілля, протягом 35 банківських днів з моменту підписання сторонами вказаного акту (п. 3.1. договору).

Виконання зобов'язань Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" з поставки товару за договором підтверджується підписаним сторонами Актом прийому-передачі № 4 від 28.08.2014 року на загальну суму 2 063 880, 00 грн. (копія міститься у матеріалах справи).

Однак, відповідач свої обов'язки за договором № 28.08/1 від 28.08.2014 року не виконав, оплату за поставлений товар у передбачені строки не здійснив. Вимоги та претензії про сплату цих коштів на час звернення із позовом до суду залишилися невиконаними.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, виходячи із наступного:

Судом надана належна правова оцінка відносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір постачання. У залежності від умов діючого законодавства, договір вважається укладеним коли сторони досягли всіх суттєвих його умов, а саме за ЦК України відносно предмету та строку.

Укладені договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Незалежно від того, що у ЦК України договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), до нього застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а саме ст. ст. 655-697 ЦК України, коли інше не встановлено договором, законом або витікає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом України. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Господарський кодекс України чітко вказує, що сторонами договору постачання можуть бути лише суб'єкти господарювання в розумінні статті 55 ГК України. Таким чином, законодавець визначив відповідно до вимог частини 6 статті 265 ГК України чим різниться договір поставки від договору купівлі-продажу. Сторони судового процесу є суб'єктами господарювання відповідно до вказаних вимог.

Так, згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках.

Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

За вимогами ГК України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціні. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 ЦК України та ст.ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, Приватне акціонерне товариство "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОМЕРЕЖА" в порушення умов Договорів не здійснило оплату за поставлений товар у повному обсязі, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 2 063 880, 00 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд дійшов висновку, що позовна вимога Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОМЕРЕЖА" основного боргу у розмірі 2 063 880, 00 грн. підлягає задоволенню. Оскільки відповідачем не надано доказів належного виконання своїх зобов'язань за договором № 28.08/1 від 28.08.2014 року.

Крім того, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 90 923, 81 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 1 068 486, 49 грн.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг у строк, визначений умовами Договору, позивачем нараховано до стягнення:

- 3% річних у розмірі 90 923, 81 грн. за період з 17.10.2014 року по 04.04.2016 року;

- інфляційні нарахування у розмірі 1 068 486, 49 грн. 17.10.2014 року по 01.02.2016 року.

Згідно п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова №14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та 3% відсотків річних, судом встановлено, що розрахунок стягуваних сум було проведено позивачем вірно.

Таким чином, стягненню з Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОМЕРЕЖА" підлягають 3 5 річних у розмірі 90 923, 81 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 1 068 486, 49 грн.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 292, 512-514, 517, 525, 526, 610, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 207 Господарського кодексу України, ст.ст. 32-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОМЕРЕЖА" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 12; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5; ) заборгованість у розмірі 2 063 880, 00 грн., 3% річних у розмірі 90 923, 81 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 1 068 486, 49 грн. та судовий збір у розмірі 48 349, 36 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 08.06.2016 р.

Суддя Ю.О.Підченко