ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"26" травня 2016 р. Справа № 7/446-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В., при секретарі Борхаленко О.А., за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

у справі

за позовом: Підприємства "Меркурій" Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка, м.Берислав

до: Бериславського міжрайонного управління водного господарства, м.Берислав

про стягнення 202825 грн. 52 коп.

розглянув заяву підприємства "Меркурій" Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання.

Описова частина ухвали.

Справа знаходиться на стадії розгляду заяви позивача про відновлення строку на пред'явлення наказу до виконання.

Розгляд заяви розпочато в засіданні 17.03.2016р., відкладався ухвалою від 17.03.2016р. на 05.04.2016р. о 10год. 00хв., ухвалою від 05.04.2016р. на 26.04.2016р. о 10год. 00хв. та ухвалою від 26.04.2016р. на 26.05.2016р. об 11год. 00хв.

Про обставини справи зазначено в рішенні суду від 28.08.2008р., яким позов задоволено частково, постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 138492грн. боргу, 40577грн. на відшкодування втрат у зв'язку з інфляцією, 5006,09грн. у якості 3% річних, 1958,75грн. на відшкодування судових витрат.

Представники відповідача не визнали заяву про відновлення строку на пред'явлення наказу до виконання, поряд з чим повідомили про часткове виконання рішення суду у справі, а саме, платіжним дорученням від 13.11.2008р. № 841 сплачено борг у сумі 138492грн. та 1958,75грн. на відшкодування судових витрат.

Представник позивача у судовому засіданні 05.04.2016р. заявила клопотання про відкладення розгляду справи, стверджуючи, що виконавчий документ позивач отримав з ДВС у 2016р., а не у 2013р., після чого зразу звернувся до суду із заявою про поновлення строку на пред'явлення його до виконання. За клопотанням позивач зазначив, що очікує отримати найближчим часом відповідь від органу ДВС на запит від 07.02.2016р. про дату отримання виконавчого документа з постановою про закінчення виконавчого провадження.

У день судового засідання 26.04.2016р. до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване твердженням про екстрену госпіталізацію представника та недостатність часу уповноважити та направити іншого представника.

Розгляд справи було відкладено на 26.05.2016р. об 11год. 00хв.

26.05.2016р. позивач надав суду письмові пояснення з твердженнями про отримання від органу ДВС наказу суду з копією постанови про закінчення виконавчого провадження лише 04.02.2016р., у 2013р. таких документів від ДВС не отримував, несвоєчасність надання цим органом стягувачу постанови про закінчення виконавчого провадження та наказу і стали причиною пропуску строку на пред'явлення наказу до виконання.

Відповідач підтримав заперечення проти заяви позивача, стверджуючи про відсутність поважних причин пропуску строку на пред'явлення наказу до виконання за заявою, що розглядається. Відповідач зазначив, що після закінчення виконавчого провадження у 2013р. позивач понад 2 роки з 25.10.2013р. по 29.02.2016р. не звертався із заявами ні до Бериславського міжрайонного управління водного господарства, ні до Державної казначейської служби України про стягнення залишку за наказом суду, у справі нема постанови органу ДВС, якою б було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку із пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. Позивач був обізнаний з 2013р. про закриття виконавчого провадження, проте до 2016р. не вчиняв дій щодо захисту своїх прав у виконавчому провадженні.

С у д в с т а н о в и в:

На виконання рішення суду у справі від 28.08.2008р. підприємству "Меркурій" Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка видано наказ про стягнення з Бериславського міжрайонного управління водного господарства 138492грн. боргу, 40577грн. на відшкодування втрат від інфляції, 5006,09грн. у якості відсотків річних, 1958,75грн. на відшкодування судових витрат (копія наказу на а.с.65, 127).

Як слідує з копії платіжного доручення № 841 від 13.11.2008р., що на а.с.73, боржник частково виконав рішення суду у справі на користь кредитора щодо сплати 138492грн. боргу та 1958,75грн. на відшкодування судових витрат.

Не виконаним залишається частина рішення суду та, відповідно, наказу щодо стягнення 40577грн. на відшкодування втрат від інфляції (їх названо інфляційними збитками) та 5006,09грн. у якості відсотків річних.

За заявою про поновлення строку на пред'явлення наказу до виконання, що надійшла до суду 26.02.2016р. (а.с.122), позивач просить відновити пропущений строк на пред'явлення наказу до виконання, пославшись на підстави за ст.119 ГПК України, та зазначивши, що наказ пред'являвся до виконання та декілька разів повертався без виконання, про що додав копію наказу з поміткою органу ДВС на звороті про повернення наказу, закінчення виконавчого провадження.

Письмовими поясненнями, що на а.с.159, позивач конкретизував обставини, які вважає такими, що свідчать про поважні причини пропуску строку на пред'явлення наказу до виконання, а саме, позивач стверджує, що у 2013р. не отримував від органу ДВС копії постанови про закінчення виконавчого провадження з додатком - наказом суду, отримав ці документи за зверненням до канцелярії ВДВС Бериславського районного управління юстиції лише 04.02.2016р. У період з 2013р. по 2016р., не отримавши наказу, постанови про закінчення виконавчого провадження позивач вважав, що наказ знаходиться на виконанні у органу ДВС.

Заява позивача про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.119 ГПК України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

З написів на наказі суду органом ДВС (а.с.127, на звороті) слідує, що звернутий стягувачем до виконання наказ суду двічі - 20.05.2010р. та 24.01.2011р. - повертався стягувачу без виконання із позначенням у якості підстави такого повернення п.2 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", іншого разу - 30.11.2012р. повертався без виконання із позначенням у якості підстави такого повернення п.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", а 25.10.2013р. виконавче провадження закінчено відповідно до п.11 ст.49 того ж Закону.

З наданої позивачем копії постанови ВДВС Бериславського РУЮ, що на а.с.126, слідує, що 25.10.2013р. цим органом закінчено виконавче провадження № ВП37905874 за наказом № 7/446-08 з посиланням на п.10 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження". Ця постанова мотивована твердженням про те, що боржник є державним органом, а стягнення за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу відбувається шляхом звернення стягувача не до органу ДВС, а до Державної казначейської служби України.

У судовій справі на а.с.154-157 знаходяться копії заяв стягувача, адресовані ВДВС Бериславського РУЮ з помітками про їх прийняття щодо звернення наказу до виконання у частині 45483,09грн., датовані 15.09.2009р., 09.04.2010р., 26.05.2010р., 18.07.2012р., 25.04.2013р. (остання отримана адресатом 07.05.2013р.). З названих написів органом ДВС на звороті наказу та заяв про звернення наказу до виконання слідує, що з 15.09.2009р. позивач послідовно пред'являв наказ до виконання в межах строку на таке пред'явлення, в т.ч. після кожного повернення наказу до виконання, орган ДВС відкривав виконавче провадження (копія першої постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2009р. на а.с.74), повертав кілька разів наказ згодом знову, використовуючи статті Закону України "Про виконавче провадження" (у часі то був спочатку п.2 ч.1 ст.40, а згодом п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", за якими підлягав поверненню виконавчий документ, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи розшуку такого майна виявились безрезультатними), та врешті-решт 25.10.2013р. за черговим зверненням наказу до виконання закрив виконавче провадження, дійшовши висновку, що цей наказ має виконуватись не державним виконавцем, а Державним казначейством України.

Як слідує з вже згаданих пояснень позивача, які відповідно до ч.2 ст.32 ГПК України відносяться до засобів, якими встановлюються обставини справи, та з письмової відповіді Бериславського районного ВДВС ГТУЮ у Херсонській області № 131-38/755 від 25.05.2016р. (а.с.153) на звернення позивача, через канцелярську помилку органу ДВС позивач не отримав своєчасно датовану 25.10.2013р. постанову ВДВС про закінчення виконавчого провадження з додатком-оригіналом наказу, отримав цю постанову та наказ лише 04.02.2016р. за зверненням до органу ДВС.

Заява про відновлення строку на пред'явлення наказу до виконання подана до суду 26.02.2016р.

Постанова про закінчення виконавчого провадження датована, як зазначено, 25.10.2013р. Поряд з цим, останнє у часі власне повернення наказу без виконання (на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", про що вже зазначено у цьому судовому рішенні) відбулось, як слідує з написів державного виконавця на наказі, 30.11.2012р. Після чого позивач звернув наказ до виконання за заявою від 25.04.2013р. з порушенням існуючих в цей час правил щодо підвідомчості виконання таких виконавчих документів.

На перший погляд може скластись враження, що строк пред'явлення наказу у справі до виконання становить 1 рік та в останнє він розпочав перебіг після закінчення органом ДВС виконавчого провадження 25.10.2013р., але це не так: строк на пред'явлення наказу у справі, що видавався у 2008р., становить 3 роки, і востаннє на підставах передбачених Законом України "Про виконавче провадження" він розпочав перебіг 01.12.2012р. та, відповідно, закінчився станом до звернення позивача до суду у 2016р. із заявою про поновлення строку на пред'явлення наказу до виконання.

Наказ, що виданий 28.08.2008р., міг бути пред'явлений до виконання протягом трьох років від дня його видачі, як це було передбачено п.1 ч.1 ст.21 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції станом на цю дату. Саме про трирічний строк на пред'явлення наказу до виконання і зазначено судом за текстом наказу при його видачі.

Згодом, за Законом України № 2677 від 04.11.2010р. "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів", строк на пред'явлення наказів до виконання був встановлений продовжуваністю 1 рік, проте за п.4 Прикінцевих та перехідних положень до цього Закону виконавчі документи, видані до набрання ним чинності, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Таким чином, 3-річний строк на пред'явлення наказу у цій справі до виконання, визначений на 28.08.2008р., зберігається щодо цього наказу і після набрання чинності Закону від 04.11.2010р. № 2677.

Згідно з п.1 ч.1 ст.23 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням наказу до виконання, а за ч.2, 3 цієї статті Закону після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відтак, після останнього повернення органом ДВС виконавчого документа 30.11.2012р. строк на пред'явлення наказу до виконання поновився (3-річний), та мав перебіг відповідно, з 01.12.2012р. по 30.11.2015р.

Саме після 30.11.2012р. слід обраховувати останнє поновлення строку на пред'явлення наказу до виконання, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження органом ДВС за непідвідомчістю від 25.10.2013р., як і звернення наказу до виконання, що їй передувало, не мають юридичного значення як підстави для переривання та поновлення строку на пред'явлення наказу до виконання, так як станом на цей час законодавством змінено підвідомчість виконання виконавчих документів, боржниками за якими є державні органи, державні та місцеві бюджети, бюджетні установи, підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах казначейства. Такі виконавчі документи не підлягають виконанню органами ДВС, відтак по зверненню їх до виконавчих органів, як неповноважних порушувати виконавче провадження у цих випадках, вчиняти стягнення, строк на пред'явлення не переривається та не поновлюється як при відмові органом ДВС у прийнятті виконавчого документа (коли виключається здійснення виконавчого провадження цим органом), так і при використанні цим органом інституту закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції станом на час постанови про закінчення виконавчого провадження у 2013р. рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Абзацом 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України встановлено, що безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" і п.9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013р. № 45) у тексті цього документа термін "боржники" вживається у такому значенні - визначені в рішенні про стягнення коштів - розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Згідно з пунктом 3 Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013р. № 45) рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013р. № 45) встановлено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Така правова позиція щодо змісту законодавства про виконання виконавчого документа, де боржниками є державні органи та підприємства, установи, організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства, викладена в постанові Вищого господарського суду України від 24.06.2015р. № 3-317гс15.

За Положенням про відповідача у справі він є бюджетною організацією, щодо стягнень до нього у 2013р. у зв'язку зі зміною законодавства слід було звертатися до органу казначейства, а не до органу ДВС.

Як зазначено, позивач вправі був пред'явити наказ до виконання до компетентного органу до 30.11.2015р.

Оскільки відповідач отримав копію постанови про закінчення виконавчого провадження та наказ суду по закінченню цього строку 04.02.2016р. з вини органу ДВС, який не направив позивачу цієї постанови та наказу раніше, щодо позивача причину пропуску строку на пред'явлення наказу до виконання слід вважати поважною. Суд врахував відсутність доказів фактичного своєчасного направлення органом ДВС цих постанови та наказу за супровідним листом від 25.10.2013р., копія якого на а.с.125, що кореспондується з вже оціненим змістом письмових пояснень позивача та листа органу ДВС від 25.05.2016р.

Задовольняючи на підставі викладеного заяву позивача суд також прийняв до уваги наступне.

Обов'язковість рішення віднесена до основних засад правосуддя за ст.129 Конституції України.

Відповідно до ст.13 Європейської Конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р.) кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі.

Таким засобом у оцінюваній тепер у справі ситуації є відновлення строку на пред'явлення наказу до виконання за заявою стягувача.

Захищуваним правом у цьому разі є право позивача на мирне володіння майном, яким у значенні ст.1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції є кошти у розмірі невиконаної частини рішення. Підстав щодо позбавлення позивача цих коштів у інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, нема.

За ст.1 Конвенції кожному, хто перебуває під юрисдикцією Високих Договірних Сторін, однією з яких є і Україна, гарантуються певні права за Конвенцією, у т.ч. право на справедливий суд і на ефективний засіб правового захисту.

З точки зору права на ефективний засіб правового захисту в національному органі за названою Конвенцією виконання судового рішення кваліфікується частиною такого правового захисту.

Керуючись ст.86 ГПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву позивача про відновлення строку на пред'явлення наказу до виконання задовольнити.

Поновити строк на пред'явлення до виконання наказу суду № 7/446-08 від 15.09.2008р., який на час цієї ухвали залишається не виконаним у частині припису про стягнення 40577грн. на відшкодування втрат від інфляції (інфляційних збитків) та 5006грн. 09коп. у якості відсотків річних.

Повний текст ухвали

складено 30.05.2016р.

Суддя В.В. Чернявський