РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2016Справа №910/6434/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

про стягнення 6 340,74 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Горбунова Г.М. (дов. №ГН-140-Ю/2016 від 26.04.2016);

ВСТАНОВИВ:

07.04.2016 Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» страхового відшкодування в сумі 6 340,74 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору страхування транспортного засобу №7472838 від 28.02.2012 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду у розмірі 6 340,74 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2016 порушено провадження у справі №910/6434/16 та вказану справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.05.2016.

07.04.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про незастосування строку позовної давності, визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та його поновлення, посилаючись на те, що йому вчасно подати позов перешкоджала надзвичайна подія, а саме проведення антитерористичної операції, що підтверджується Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, і до переліку населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, включено місто Донецьк, у якому знаходився головний офіс Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА».

28.04.2016 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ № 7/2-28/11194 від 25.04.2016 щодо інформації відповідно до страхового полісу № АВ/6838983.

Письмовим відзивом на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки моментом, з якого починається обчислення спливу строків позовної давності у даному випадку є дата ДПТ, а саме 21.11.2012, у зв'язку з чим строк позовної давності для звернення до суду сплив 21.11.2015, проте позивач звернувся до суду у квітні 2016 року.

Судове засідання 10.05.2016 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Демидова В.О. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.05.2016, з урахуванням ухвали від 25.05.2016 про виправлення описки, у зв'язку із виходом судді Демидова В.О. з лікарняного, розгляд справи №910/6434/16 призначено на 03.06.2016.

В судове засідання 03.06.2016 представник позивача не з'явився, втім направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання 03.06.2016 з'явився, надав усні пояснення по справі, відповідно до яких проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 03.06.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

28.02.2012 між Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» та ОСОБА_2 укладено договір страхування транспортного засобу №7472838 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору страхування - з 00 годин дня, наступного за днем надходження першого страхового платежу на рахунок страховика і діє один рік (п. 13 договору).

21.11.2012 о 18 год. 00 хв. водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110377-40, д.н.з. НОМЕР_2, на вул. 50-ї Гвардійської Дивізії в Калінінському районі м. Донецька, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним, та скоїв ДТП (зіткнення) з автомобілем «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 який не рухався, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

В результаті ДТП автомобіль «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 було пошкоджено, що підтверджується відомостями №9114264 про дорожньо-транспортну пригоду, сформованими АІПС ДТП.

Згідно з постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 21.12.2012 у справі №0522/10099/2012 (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_3 п. 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява про пошкодження транспортного засобу від 27.11.2012, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 21.11.2012, та заява про виплату страхового відшкодування від 10.12.2012.

Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження № 519/12 від 07.12.2012 вартість матеріальної шкоди без урахування ВТВ та зносу, по факту завдання пошкоджень автомобілю «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, складає 12 661,85 грн.

При цьому, відповідно до ремонтної калькуляції від 20.12.2012 (з використанням системи AUDATEX), вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження у ДТП, становить 17 067,19 грн.

Відповідно до страхового акту № 7259 від 25.12.2012 та розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 17 067,19 грн.; при цьому виплаті підлягає 15 120,19 грн., а на підставі заяви страхувальника від 27.11.2012 сторони дійшли згоди здійснити взаємозалік зустрічних однорідних вимог, зарахувавши 1 947,00 грн. в частину оплати страхувальником страхової премії за договором страхування.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №7259 від 25.12.2012, була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок вигодонабувача в розмірі 15 120,19 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4056 від 24.01.2013 на суму 1 010,00 грн, №4059 від 23.01.2013 на суму 5 171,39 грн., №4077 від 01.02.2013 на суму 1 010,00 грн., №4053 від 04.02.2013 на суму 1 010,00 грн., №4030 від 05.02.2013 на суму 1 010,00 грн., №4030 від 06.02.2013 на суму 1 010,00 грн., №4092 від 08.02.2013 на суму 1 010,00 грн., №4064 від 11.02.2013 на суму 1 010,00 грн. та № 4042 від 13.02.2013 на суму 3 030,00 грн.

Факт утримання зі страхового відшкодування суми у розмірі 1 947,00 грн. у рахунок чергової сплати за договором страхування підтверджується страховим актом № 7259 від 25.12.2012 та бухгалтерською довідкою позивача №191-17/1з від 04.04.2016

Матеріали справи містять заяву позивача №927-17/1 від 05.04.2013, направлену на адресу відповідача про виплату страхового відшкодування в сумі 17 067,19 грн., внаслідок якої відповідач 23.07.2013 частково виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 9 726,45 грн., що підтверджується копією банківської виписки позивача, і не заперечується відповідачем, в результаті чого залишок невиплаченого страхового відшкодування, з урахуванням франшизи у розмірі 1 000 грн., склав 6 340,74 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 становить 17 067,19 грн., що вбачається зі страхового акту №7259 від 25.12.2012, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 17 067,19 грн.

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1, у розмірі 15 120,19 грн. була виплачена позивачем на рахунок вигодонабувача, що підтверджується платіжними дорученнями №4056 від 24.01.2013 на суму 1 010,00 грн, №4059 від 23.01.2013 на суму 5 171,39 грн., №4077 від 01.02.2013 на суму 1 010,00 грн., №4053 від 04.02.2013 на суму 1 010,00 грн., №4030 від 05.02.2013 на суму 1 010,00 грн., №4030 від 06.02.2013 на суму 1 010,00 грн., №4092 від 08.02.2013 на суму 1 010,00 грн., №4064 від 11.02.2013 на суму 1 010,00 грн. та № 4042 від 13.02.2013 на суму 3 030,00 грн.; крім того, факт утримання зі страхового відшкодування суми у розмірі 1 947,00 грн. у рахунок чергової сплати за договором страхування підтверджується страховим актом №7259 від 25.12.2012 та бухгалтерською довідкою позивача №191-17/1з від 04.04.2016.

Вина особи ОСОБА_3, який керував автомобілем ЗАЗ 110377-40, д.н.з. НОМЕР_2, встановлена постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 21.12.2012 у справі №0522/10099/2012.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/6838983, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу ЗАЗ 110377-40, д.н.з. НОМЕР_2.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АВ/6838983 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 1000 грн.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 6 340,74 грн. (17 067,19 грн. сума виплаченого позивачем страхового відшкодування - 9 726,45грн. сума відшкодованої шкоди відповідачем - 1000 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 6 340,74 грн.

При цьому з огляду на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування строку позовної давності та зазначено, що враховуючи день настання страхового випадку 21.11.2012, останнім днем перебігу строку позовної давності є 21.11.2015, а беручи до уваги, що позивачем реалізовано право на звернення до суду 05.04.2016, ним пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Приписами ст. 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Положеннями ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України визначено, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року, за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

За приписами п. 2.2 зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась 21.11.2012. Позивач сплатив суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування у січні-лютому 2013 року, що підтверджується матеріалами справи. 23.07.2013 відповідач сплатив суму страхового відшкодування позивачу у розмірі 9 726,45 грн., чим фактично визнав свій обов'язок сплатити страхове відшкодування та вимоги позивача.

Отже строк позовної давності перервався 23.07.2013 та з 24.07.2013 почав свій перебіг заново. Позивач звернувся до суду 05.04.2016, що підтверджується відбитком штемпелю на поштовому конверті, тобто трирічний строк позовної давності для звернення з даним позовом з 24.07.2013 не сплив.

За таких умов суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності та відмови в позові в зв'язку з його спливом.

При цьому суд зазначає, що станом на момент ухвалення судом рішення у даній справі права позивача порушені, а строк виплати страхового відшкодування є таким, що настав.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, код 31650052) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код 13490997) страхове відшкодування у розмірі 6 340 (шість тисяч триста сорок) грн. 74 коп. та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 06.06.2016.

Суддя В.О. Демидов