ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"03" червня 2016 р. Справа № 925/965/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - адвокат, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - адвокат, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурс центр-М до товариства з обмеженою відповідальністю "Блу оіл компані" про стягнення 1 545 120 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 1287600 грн. заборгованості по договору №23/09 від 23.09.2014р. та 257520 грн. штрафу.

Рішенням від 08.06.2015 позовні вимоги було задоволено повністю та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю „Блу Оіл Компані на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурс Центр М, 1287600 грн. боргу, 257520 грн. штрафу, 30902,41 грн. на відшкодування витрат на сплату судового збору.

На виконання рішення було видано наказ від 28.07.2015.

23.05.2016 року позивач ТОВ „Ресурс Центр М звернулося до суду із заявою від 23.05.2016 року № 34 про зміну способу виконання судового рішення і просить змінити спосіб виконання судового рішення в частині стягнення 842 641,00 грн. шляхом звернення стягнення на індивідуально визначене майно відповідача, яке позивач перелічує у прохальній частині заяви, а стосовно решти суми 733 700,00 грн. спосіб стягнення заборгованості коштами просить залишити без змін.

Одночасно позивач просить призначити судову товарознавчу експертизу для визначення ринкової вартості рухомого майна відповідача для зміни способу виконання судового рішення і звернення на нього стягнення.

В судовому засіданні представник позивача свою заяви про зміну способу виконання судового рішення та призначення судової товарознавчої експертизи підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення цих заяв заперечив.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд вважає, що у задоволенні заяви позивача від 23.05.2016 року про зміну способу виконання судового рішення слід відмовити повністю, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Продовження 10денного строку розгляду цих питань чинним ГПК України не передбачено.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади (до яких відноситься і судова гілка влади) повинні діяти лише способами та в порядку, передбаченим чинним законодавством України.

Як вказано вище, рішенням у даній справі від 08.06.2015 позовні вимоги було задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 1287600 грн. боргу, 257520 грн. штрафу, 30902,41 грн. відшкодування витрат на сплату судового збору.

Позивач просить частково змінити спосіб виконання даного судового рішення шляхом поділу суми стягнення на частини: стягнення заборгованості грошовими коштами в сумі 733 700,00 грн. просить залишити без змін, а в решті суми (842 641,00 грн.) спосіб виконання просить змінити і звернути стягнення на індивідуально визначене майно відповідача згідно обраного ним переліку.

Ст. 121 ГПК України не передбачає, що за судовим рішенням може не повністю, а частково змінюватися спосіб його виконання, тобто ділитися сума стягнення.

Правомірність такої часткової зміни способу виконання судового рішення представник позивача суду не довів.

У відповідності до п. 7.8. постанови ВГСУ від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", ухвала про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови підлягає виконанню на підставі пункту 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", тому відповідний наказ у такому випадку не видається.

Як вказано вище, для виконання судового рішення у справі вже видано наказ від 28.07.2015 про стягнення всього боргу грошовими коштами.

З цих підстав (без видачі нового наказу) фактичний поділ наказу на частини, із частковою зміною способу виконання судового рішення шляхом

звернення стягнення на майно та з одночасним збереженням решти стягнення грошовими коштами, є практично неможливим і ухвала суду в порядку ст. 121 ГПК України ці питання вирішувати не може.

Також суд погоджується із обґрунтованістю заперечень відповідача про те, що враховуючи існування справи про банкрутство ТОВ "Блу Оіл Компані" № 925/1984/15, в якій ухвалою від 19.01.2016 року вже введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, зміна способу виконання судового рішення на звернення стягнення на майно є неможливою, бо порушує заборону суду на задоволення вимог кредиторів. Крім того, після порушення провадження у справі про банкрутство, погашення майнових вимог кредиторів боржника проводиться лише в спосіб, передбачений нормами спеціального ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З підстав наявності справи про банкрутство, постановою від 04.02.2016 року ДВС Маньківського районного управління юстиції зупинено виконавче провадження по виконанню наказу суду від 28.07.2015 року по справі № 925/965/15, копію якої надав суду відповідач.

З доводів представників сторін вбачається, що позивач заявив свої вимоги у справу про банкрутство лише на частину суми стягнення за рішенням у даній справі. Однак паралельне стягнення частини боргу грошовими коштами у справі про банкрутство, а решти - в процедурі виконавчого провадження шляхом зміни способу виконання із зверненням стягнення на майно боржника, чинним законодавством не дозволяється, оскільки все майно боржника включається до ліквідаційної маси для задоволення вимог всіх кредиторів, які вчасно звернулися із вимогами до боржника в справу про банкрутство.

Відповідач вірно зазначив, що фактичною перепоною для позивача у виконанні судового рішення у даній справі є не сама лише відсутність коштів (при наявності вказаного позивачем майна для звернення на нього стягнення і виручення коштів), а введення мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство. Однак, якщо введення мораторію є вимогою закону, то ця обставина не є ускладнюючою для виконання судового рішення в світлі положень ст. 121 ГПК України.

За таких підстав заява позивача про зміну способу виконання судового рішення до задоволення не підлягає.

Також не підлягає до задоволення і клопотання позивача від 23.05.2016 року про призначення судової товарознавчої експертизи для визначення ринкової вартості майна відповідача для забезпечення розгляду заяви про зміну способу виконання судового рішення.

Зі змісту ст. 41 ГПК України вбачається, що судова експертиза призначається лише для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Розгляд заяви про зміну способу виконання судового рішення в порядку ст. 121 ГПК України не є стадією вирішення господарського спору, а тому при розгляді таких заяв експертиза призначена бути не може.

Предметом доказування за змістом ст. 121 ГПК України є наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання судового рішення способом, вказаним у рішенні.

На підставі викладеного, заяви позивача до задоволення не підлягають. При цьому відмова у задоволенні заяви не перешкоджає позивачу у повторному зверненні до суду з аналогічними заявами в порядку ст. 121 ГПК України.

Керуючись ст. 41,21 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити повивачу, ТОВ „Ресурс Центр М, у задоволенні заяви від 23.05.2016 року № 34 про зміну способу виконання судового рішення та у задоволенні клопотання від 23.05.2016 року № 35 про призначення судової товарознавчої експертизи з метою визначення ринкової вартості рухомого майна.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Суддя Н.М. Спаських