ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа № 917/15/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Слободін М.М., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 867 від 29.12.2015

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю № 19/1836 від 17.06.2015

3-ї особи не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Укртрансгаз", м. Київ (вх. №1067 П) на рішення господарського суду Полтавської області від 17.03.16 у справі № 917/15/16

за позовом ПАТ "Укртрансгаз", м. Київ

до ПАТ "Кременчукгаз", м. Кременчук, Полтавська область

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

про стягнення 10 283 590,71 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 10 283 590,71 грн. за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н32 від 27.09.2011 року, з яких: 4445517,51 грн. - сума основного боргу, 3 315 338,44 грн. - пеня, 189002,96 грн. - 3% річних, 1034481,48 грн. - інфляційні втрати, 1299250,32 грн. - 7% штрафу.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.03.2016 у справі № 917/15/16 (суддя Тимошенко О.М.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Кременчукгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 1 643 929,62 грн. пені, 181 584,95 грн. 3% річних та 771 531,13 грн. інфляційних, 96 196,02 грн. судового збору. В частині стягнення 2 172 093,26 грн. боргу провадження у справі припинено. В іншій частині позову відмовлено. В задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Кременчукгаз" про надання розстрочки виконанні рішення суду - відмовлено. Повернуто Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" з Державного бюджету України судовий збір в сумі 28 446,14 грн.

Позивач звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Полтавської області від 17.03.2016 у справі № 917/15/16, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні стягнення 3 315 338,44 грн. пені та 1 299 250,32 грн. 7% штрафу. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про відсутність підстав для зменшення пені, а також порушення судом першої інстанції положень ст. 233 ГК України, ст.ст. 509, 526, 551, 625, 629 ЦК України, оскільки вважає, що розмір штрафних санкцій за порушення відповідачем умов договору є правомірно заявленим та не є значно чи надмірно великим, виходячи з загальної заборгованості по договору та часу прострочення відповідачем належних до сплат сум. Позивач вказує на те, що ПАТ "Укртрансгаз" здійснює суспільно-важливу та стратегічну функцію по своєчасному та безперебійному забезпеченню субєктів господарювання та соціальної сфери України природним газом, надійного та безпечного функціонування Єдиної газотранспортної системи України. Позивач посилаючись на скрутне фінансове становище ПАТ "Укртрансгаз", зазначає про те, що порушення відповідачем порядку розрахунків за послуги транспортування природного газу спричинило зайві витрати позивача на закупівлю достатньої кількості газу для виробничо-технологічних витрат на забезпечення транспортування природного газу замовника шляхом залучення кредитних ресурсів від комерційних банків та плати відсотків за користування кредитом. Крім того, позивач наголошує на правомірності застосування до відповідача додаткової санкції у вигляді 7% штрафу за прострочення виконання зобовязання більш ніж на 30 днів.

3-я особа в призначене судове засідання не зявилась, але надала пояснення, в яких зокрема посилається на те, що апеляційна скарга на адресу НКРЕКП не надходила, а також просила розглядати дану справу без участі представника ОСОБА_3 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Однак, у разі необхідності 3-я особа зазначила про те, що надасть суду компетентні письмові пояснення із виниклих питань, що відносяться до її повноважень.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 розгляд справи відкладено на 31.05.2016.

27.05.2016 ОСОБА_3 комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг повідомила суд про можливість розгляду справи без участі представника Комісії.

31.05.2016 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Відповідач зазначає про відсутність правових підстав для стягнення 7% штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК україни, оскільки правовідносини виникли у звязку з неналежним виконанням відповідачем саме грошового зобовязання. Також, відповідач вважає правомірними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення суми пені в звязку з відсутністю вини відповідача у несвоєчасних розрахунках з позивачем, а також наявністю виняткових обставин, з якими закон повязує можливість зменшення розміру пені, посилаючись при цьому на те, що відповідач повністю розрахував вся з позивачем та не має боргу за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н32 від 27.09.2011 року.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, їх юридичну оцінку в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 27.09.2011 року між Дочірньою компанією Укртрансгаз ОСОБА_3 акціонерної компанії Нафтогаз України, правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз (підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та п.1.2 Статуту Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, арк. с. 24-41) (позивач, газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством Кременчукгаз (відповідач, замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н32 (арк. с. 42-48).

30.10.2012 року, 17.01.2013 року, 17.03.2014 року, 17.07.2014 року, 05.11.2014 року між сторонами було укладено додаткові угоди №1,2,3,4,5 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № №/Н32 від 27.09.2011 року (арк. с. 49-59).

Умовами договору (з урахування додаткових угод) сторони узгодили наступне:

- газопровідне підприємство зобовязалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язався сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору (п. 1.1. договору в редакції додаткової угоди №2);

- послуги з транспортування газу магістральними газопроводами оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п. п. 3.1., 3.4. договору в редакції додаткової угоди №2);

- вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (5.4. договору в редакції додаткової угоди №2);

- оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (5.5. договору в редакції додаткової угоди №2);

- у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.3 договору в редакції додаткової угоди №2);

- цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 11.1. договору в редакції додаткової угоди №2).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що ним на виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н32 від 27.09.2011 року протягом січня червня 2015р. були надані відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 20 965 905,90, що підтверджується підписаними між сторонами актами наданих послуг: від 31.01.2015 № 01-15-/Н32 на загальну суму 5 346 306,14 грн.; від 28.02.2015 № 02-15-/Н32 на загальну суму 4 680 924,89 грн.; від 31.03.2015 № 03-15-/Н32 на загальну суму 3 962167,38 грн.; від 30.04.2015 № 04-15-/Н32 на загальну суму 4505 618,65 грн.; від 31.05.2015 № 05-15-/Н32 на загальну суму 1 428 214,66 грн.; від 30.06.2015 № 06-15-/Н32. на загальну суму 1 042 674,18 грн. (арк. с. 60-65).

Як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору здійснив лише часткову оплату наданих позивачем протягом січня-червня 2015 року послуг та з порушенням належного строку для їх оплати, в звязку з чим неоплаченими залишалися послуги в сумі 4 445 517,51 грн.

Оскільки відповідач порушив свої зобовязання щодо повного та своєчасного розрахунку, позивачем на підставі п. 7.3 договору, абзацу 3 ч. 2 ст. 231 ГК України та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 3315338,44 грн. пені, 189002,96 грн. 3% річних, 1034481,48 грн. інфляційних втрат, 1299250,32 грн. - 7% штрафу. Таким чином, позивач з посиланням на ст.ст. 526,530,625,903 ЦК України та ст.ст.193, 231 ГК України просив суд задовольнити його вимоги.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що 19.03.2015, 20.04.2015, 20.05.2015, 16.06.2015, 17.07.2015, 19.08.2015, 19.11.2015, 18.12.2015, 22.01.2016 між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавської області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, НАК Нафтогаз України були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 652/у, №924/у, №1150/у, №1340/у, № 1604/у, № 1760/у, № 2463/у, № 3037/у, №287/у ( арк. с. 90-91,94-95,98-99,102-103,106-107,110-111,114-115,118-119,122-123) за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких була організація проведення взаєморозрахунку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Вказані ОСОБА_4 протокольні рішення відповідачем були повністю виконані, що не заперечується позивачем та підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями (акр. с. 93,97,101,105,109113,117,125-131).

Судом також встановлено, що під час розгляду справи відповідач повністю сплатив заборгованість за визначені договором послуги у сумі 4 445 517,51 грн., що підтверджується банківською випискою від 25.12.2015 року на суму 2 273 424,25 грн. (арк. с. 121) та банківською випискою від 15.02.2016 року на суму 2 172 093,26 грн. і платіжним дорученням №210 від 27.01.2016 року (арк. с. 141-142). Оскільки сплата частини боргу в сумі 2 273 424,25 грн. була здійснена відповідачем ще до звернення позивача з позовною заявою до суду, провадження у справі в частині стягнення 2 172 093,26 грн. основного боргу припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування пені, передбаченої підпунктом 7.3. договору, 3 % річних визначених частиною другою статті 625 ЦК, на суми заборгованості, погашення якої відбулося за вказаними ОСОБА_4 протокольними рішеннями.

Разом з цим, здійснивши власний перерахунок пені, 3% річних та інфляційних суд першої інстанції вважав правомірними заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 181 584,95 грн. та інфляційні в сумі 771 531,13 грн. Пеня за підрахунками суду складає 3 287 859,25 грн.

01.03.2016 року від відповідача до суду надійшло клопотання (арк. с. 147-151), в якому відповідач просив суд зменшити розмір суми пені на 90 відсотків.

Керуючись статтею 233 Господарського кодексу України, пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, положеннями п.п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", враховуючи викладені відповідачем обставини на підтвердження заявленого клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, баланс інтересів сторін у справі, а також те, що відповідач за час розгляду справи повністю сплатив суму основного боргу за договором, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість зменшення розміру стягнення з відповідача пені на 50% від належної до стягнення суми та стягнути з відповідача 1 643 929,62 грн. пені.

Що стосуються стягнення 7%-го штрафу, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині, мотивуючи свій висновок тим, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, можливо, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу. Однак, у даній справі має місце порушення зобов'язання з оплати транспортованого за договором природного газу, яке за своєю правовою природою є грошовим зобов'язанням, а отже застосування зазначеної норми щодо 7% штрафу є безпідставним.

Повторно переглядаючи справу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду, оскільки судом першої інстанції надано належну правову оцінку матеріалам справи по суті даного господарського спору, а також доводам та документальним доказам на підтвердження обставин, викладених в клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, досліджені надані відповідачем документи в обґрунтування винятковості обставин, з якими закон повязує можливість зменшення штрафних санкцій, в звязку з чим, з урахуванням також інтересів позивача, суд першої інстанції цілком правомірно застосував норми п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та частково зменшив розмір нарахованої пені.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.3. договору в редакції додаткової угоди №2 сторони визначили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачу нарахована пеня в розмірі 3315338,44 грн. за періоди: з 21.02.2015 року по 19.04.2015 року (за зобовязаннями за січень 2015 року); з 21.03.2015 року по 30.06.2015 року (за зобовязаннями за лютий 2015 року); з 21.04.2015 року по 20.10.2015 року (за зобовязаннями за березень 2015 року); з 21.05.2015 року по 20.11.2015 року (за зобовязаннями за квітень 2015 року); з 21.06.2015 року по 10.12.2015 року (за зобовязаннями за травень 2015 року); з 21.07.2015 року по 10.12.2015 року (за зобовязаннями за червень 2015 року).

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 189002,96 грн. за періоди: з 21.02.2015 року по 19.04.2015 року (за зобовязаннями за січень 2015 року); з 21.03.2015 року по 30.06.2015 року (за зобовязаннями за лютий 2015 року); з 21.04.2015 року по 24.11.2015 року (за зобовязаннями за березень 2015 року); з 21.05.2015 року по 10.12.2015 року (за зобовязаннями за квітень 2015 року); з 21.06.2015 року по 10.12.2015 року (за зобовязаннями за травень 2015 року); з 21.07.2015 року по 10.12.2015 року (за зобовязаннями за червень 2015 року).

За підрахунками позивача, розмір інфляційних становить 1034481,48 грн. за періоди: з 01.03.2015 року по 30.04.2015 року (за зобовязаннями за січень 2015 року); з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року (за зобовязаннями за лютий 2015 року); з 01.05.2015 року по 31.10.2015 року (за зобовязаннями за березень 2015 року); з 01.06.2015 року по 10.12.2015 року (за зобовязаннями за квітень 2015 року); з 01.07.2015 року по 10.12.2015 року (за зобовязаннями за травень 2015 року); з 01.08.2015 року по 10.12.2015 року (за зобовязаннями за червень 2015 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначений розрахунок позивачем здійснено на суми боргу без врахування спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України від 19.03.2015, 20.04.2015, 20.05.2015, 16.06.2015, 17.07.2015, 19.08.2015, 19.11.2015.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 19.03.2015, 20.04.2015, 20.05.2015, 16.06.2015, 17.07.2015, 19.08.2015, 19.11.2015 між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавської області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, НАК Нафтогаз України були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 652/у, №924/у, №1150/у, №1340/у, № 1604/у, № 1760/у, № 2463/у, ( арк. с. 90-91,94-95,98-99,102-103,106-107,110-111,114-115) за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких була організація проведення взаєморозрахунку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Згідно вказаних спільних протокольних рішень сторони дійшли згоди щодо оплати відповідачем (сторона 3 в протокольному рішенні) на користь позивача ( сторона 4 в протокольному рішенні): коштів в сумі 646 370,23 грн. за транспортування природного газу 2015 року згідно з договором від 27.09.2011 року №/Н32 (спільне протокольне рішення №652/у від 19.03.2015 року); коштів в сумі 416 634,64 грн. за транспортування природного газу 2015 року згідно з договором від 27.09.2011 року №/Н32 (спільне протокольне рішення №924/у від 20.04.2015 року); коштів в сумі 736 134,36 грн. за транспортування природного газу 2015 року згідно з договором від 27.09.2011 року №/Н32 (спільне протокольне рішення №1150/у від 20.05.2015 року); коштів в сумі 516 243,13 грн. за транспортування природного газу 2015 року згідно з договором від 27.09.2011 року №/Н32 (спільне протокольне рішення №1340/у від 16.06.2015 року); коштів в сумі 231 206,72 грн. за транспортування природного газу 2015 року згідно з договором від 27.09.2011 року №/Н32 (спільне протокольне рішення №1604/у від 17.07.2015 року); коштів в сумі 77 249,83 грн. за транспортування природного газу 2015 року згідно з договором від 27.09.2011 року №/Н32 (спільне протокольне рішення №1760/у від 19.08.2015 року); коштів в сумі 4 020 333,57 грн. за транспортування природного газу 2015 року згідно з договором від 27.09.2011 року №/Н32 (спільне протокольне рішення №2463/у від 19.11.2015 року).

Вказані ОСОБА_4 протокольні рішення відповідачем були повністю виконані, що не заперечується позивачем та підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями (акр. с. 93,97,101,105,109113,117,125-131).

Отже, вказаними ОСОБА_4 протокольними рішеннями сторони змінили строки виконання відповідачем свого обов'язку перед позивачем з оплати частини послуг за транспортування природного газу 2015 року згідно з договором від 27.09.2011 року №/Н32.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором.

За умовами договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до основного договору та засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета основного договору.

Таким чином, уклавши ОСОБА_4 протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили спосіб виконання частини зобов'язань за договором про постачання електричної енергії, змінили порядок і строки проведення розрахунків за частиною спожитої електричної енергії, поставленої відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобов'язань за ОСОБА_4 протокольними рішеннями.

Дана правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду України № 3-23гс15 від 25.03.2015. у справі № 924/1265/13, від 01.07.2015р. № 3-322гс15 у справі № 924/1230/14, від 11.11.2015р. № 3-968гс15 у справі № 927/1733/14.

Судом встановлено, що вказані ОСОБА_4 протокольні рішення відповідачем були виконані, що не заперечується позивачем. Позивач не надав суду доказів порушення відповідачем зобов'язань за ОСОБА_4 протокольними рішеннями. Таким чином, відсутні підстави для нарахування пені, передбаченої підпунктом 7.3. договору, 3 % річних визначених частиною другою статті 625 ЦК, на суми заборгованості, погашення якої відбулося за вказаними ОСОБА_4 протокольними рішеннями.

За перерахунком, здійсненим судом апеляційної інстанції, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних в сумі 181 584,95 грн. та інфляційні в сумі 771 531,13 грн. Сума пені складає 3 287 859,25 грн.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру пені на 90 відсотків. Обґрунтовуючи заявлене клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач посилався на суспільну значимість діяльності підприємства (розподіл природного газу до споживачів всіх категорій які перебувають на території міст Кременчук, Комсомольськ, Кременчуцького та Семенівського районів Полтавської області) та на те, що основний борг повністю ними сплачений.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником, що відповідає позиції, викладеній в інформаційному листі ВГСУ від 07.04.2008 №01-8/211.

Разом з цим, колегія суддів враховує те, що ст. 233 Господарського суду України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, якою визначено загальні засади цивільного законодавства.

Застосовуючи дану норму, суд зобов'язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013).

Таким чином, діюче законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов'язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом'якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов'язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов'язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

При цьому відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов'язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути у наслідок порушення зобов'язань, значно вище основного невиконаного зобов'язання.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити презумпцію співрозмірності неустойки невиконаному зобов'язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

У даному випадку судом апеляційної інстанції врахований факт повного виконання відповідачем ОСОБА_4 протокольних рішень, а також те, що відповідач самостійно сплатив суму боргу в розмірі 4445517,51 грн. При цьому, взято до уваги, що позивачем не доведено збитки (їх розмір) від несвоєчасної оплати відповідачем послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу.

Більш того, заявлений позивачем до стягнення розмір пені в розмірі 3 315 338,44 грн. є неспіврозмірним з розміром основної заборгованості в розмірі 4445517,51 грн., яка до того ж повністю сплачена відповідачем.

Варто відзначити, що ПАЇ "Кременчукгаз" є підприємством трубопровідного транспорту, основним видом діяльності якого є транспортування природного газу розподільними газопроводами до всіх категорій споживачів (населення, бюджетні організації, промислові підприємства, релігійні організації, об'єкти соціальної інфраструктури, інші суб'єкти господарювання), які знаходяться на території міст Кременчук і Комсомольськ, Кременчуцького та Семенівського районів Полтавської області.

В даному випадку підприємство отримує оплату від замовників послуг з розподілу природного газу на підставі тарифів встановлених ОСОБА_3 комісією регулювання електроенергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП, НКРЕ), як те передбачено ч. 6 ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу".

Відповідно до п. 2 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 247 усі категорії споживачів оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання (далі -поточні рахунки), відкриті в установах відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" або публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", або публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк (далі - уповноважений банк) гарантованими постачальниками (далі -газопостачальні підприємства) та їх структурними підрозділами для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ.

Згідно з 2.4. постанови НКРЕ від 02.08.2012 № 1000 Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, гарантовані постачальники та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунка право банку на договірне списання (перерахування) без платіжних доручень з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, згідно з положеннями цього Алгоритму.

Відповідно до положень вищевказаної постанови, грошові кошти, що надійшли на рахунки зі спеціальним режимом використання перераховуються уповноваженим банком на рахунки гарантованих постачальників газу, газотранспортної та газорозподільної організації, у відповідності до нормативів перерахування, встановлених НКРЕ для кожного з перелічених суб'єктів ринку природного газу.

Як передбачено п. 2.9. постанови НКРЕ від 02.08.2012 № 1000 нормативи перерахування коштів встановлюються НКРЕКП на підставі діючих у розрахунковому періоді тарифів на розподіл, транспортування або постачання природного газу, цін на природний газ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (тимчасово до 01 січня 2016 року), податку на додану вартість, планових обсягів.

13.07.2015 та 20.07.2015 року НКРЕКП були прийняті постанови № 2018 та № 2047 відповідно, якими на липень місяць 2015 року були встановлені нормативи перерахування коштів з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання гарантованих постачальників, відкритих в установах уповноважених банків, що надійшли від категорійспоживачів '"населення', "бюджетні установи', "промислові споживачі та інші суо єкти господарювання".

Як зазначає відповідач, відповідними постановами для ПАТ "Кременчукгаз" норматив перерахування був встановлений на рівні "0" гривень, внаслідок чого підприємство не отримувало коштів в якості оплати за надані послуги таким категоріям споживачів, що у свою чергу вплинуло на стан розрахунків з позивачем. Відповідач також не є газодобувною компанією, а всі кошти що надходять на рахунок оплати послуг з газопостачання населення, бюджетних організацій та інших споживачів спрямовуються за затвердженим алгоритмом у відсотковому співвідношенні на оплату спожитого газу.

Отже, вищевикладені обставини, на думку колегії суддів, є обставинами, що свідчать про наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру пені.

Зазначене відповідає позиції, викладеній Вищим господарським судом України в постанові від 03.03.2013 року у справі № 917/1515/15.

Таким чином, враховуючи викладене, баланс інтересів сторін у справі, а також те, що відповідач за час розгляду справи повністю сплатив суму основного боргу за договором на підставі ОСОБА_4 протокольних рішень, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру стягнення з відповідача пені на 50% від належної до стягнення суми та стягнути з відповідача 1 643 929,62 грн. пені.

Колегія суддів також погоджується з позицією суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення 7%-го штрафу в розмірі 1299250,32 грн., оскільки порушення зобов'язання з оплати транспортованого за договором природного газу, яке за своєю правовою природою є грошовим зобов'язанням, суперечить вимогам абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, відповідно до якого стягнення штрафних санкцій можливе, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу, що узгоджується з позицією Верховного Суду України (Постанова ВСУ від 04.02.14 №3-1гс14).

Таким чином, факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем і його посилання на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді справи, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 17.03.16 у справі № 917/15/16 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи заявника, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для його зміни або скасування.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Укртрансгаз", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17.03.16 у справі № 917/15/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Слободін М.М.

Суддя Істоміна О.А.