донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

01.06.2016 справа №908/329/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю, ОСОБА_6 за довіреністю
від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_7 за довіреністю не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Енергоринок» м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від14.03.2016р.
по справі№908/329/16 (суддя Попова І.А.)
за позовом:Державного підприємства «Енергоринок» м. Київ
до відповідача: за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаВідкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м.Запоріжжя Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг м. Київ
простягнення 605 752 478 грн. 14 коп. основного боргу за договором № 4243/02 від 29.08.2007 р., 126 852 203 грн. 61 коп. пені, 9 379 906 грн. 10 коп. річних процентів, 74 573 115 грн. 29 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 445 416 грн. 34 коп. штрафу У судовому засіданні 20.04.2016р. оголошено перерву до 27.04.2016р.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Енергоринок» м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м.Запоріжжя про стягнення 605 752 478 грн. 14 коп. основного боргу за договором №4243/02 від 29.08.2007 р., 126 852 203 грн. 61 коп. пені, 9 379 906 грн. 10 коп. річних процентів, 74 573 115 грн. 29 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 445416 грн. 34 коп. штрафу.

У судовому засіданні, відкритому 14.03.2016р. позивачем заявлено клопотання про збільшення розміру позовних вимог, яке судом задоволено.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р., враховуючи ухвалу господарського суду Запорізької області від 30.03.2016р., позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь Державного підприємства «Енергоринок» 605 752 478грн. 14коп. основного боргу, 30 000 000грн. пені, 9 373 906грн. 10 коп. річних процентів, 74 573 115грн. 29 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 445 416грн. 34 коп. штрафу та 260 700грн. судового збору. Виконання рішення розстрочено на 3 роки шляхом стягнення щомісяця рівними частинами, починаючи з березня 2016 р., по 20 004 192грн. 44 коп. В іншій частині позву відмовлено у звязку із зменшенням розміру стягуваної пені судом.

Ухвалою від 30.03.2016р. у даній справі господарський суду Запорізької області виправив описку, допущену при виготовленні повного тексту рішення господарського суду по справі №908/329/16 від 14.03.2016р. в порядку ст. 89 Господарського процесуального кодексу України, а саме у вступній та резолютивній частинах рішення замість суми « 9 373 906 грн. 10коп.» річних процентів вказано « 9 379 906грн. 10коп. річних процентів», а також в резолютивній частині рішення замість частки, яка підлягає сплаті щомісячно, в розмірі « 20 004 025грн. 44коп.» вказано « 20 004 192грн. 11коп.».

Позивач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку і просив рішення місцевого господарського суду скасувати в частині надання розстрочки на три роки.

Апелянт посилається на те, що суд не врахував його спеціальний статус та наявність причинно наслідкового звязку між неналежним рівнем розрахунків та протиправними діями Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м.Запоріжжя, що призвели до штучного збільшення заборгованості.

Крім того, скаржник посилається на неврахування судом його фінансового стану та негативних наслідків, що він понесе у звязку з розстроченням заборгованості. Також зазначає, що на сьогоднішній день підприємство вичерпало всі ресурси для покриття дефіциту коштів недоотриманих від енергопостачальних компаній, що ставить під сумнів можливість підприємства в подальшому в новій мірі розрахуватись з виробниками електроенергії.

За клопотанням позивача до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг м.Київ

Представники позивача у судове засідання прибули, підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судове засідання прибув, надав заяву про визнання апеляційної скарги, яку підтримав у судовому засіданні та просив не приймати до уваги доводи та заперечення, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу від 15.04.2016р. №008-33/6056.

Представник третьої особи не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав суду письмові пояснення, в яких підтримав апеляційну скаргу Державного підприємства «Енергоринок».

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 29.08.2007р. між Державним підприємством «Енергоринок» (далі - ДПЕ) та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (далі - ЕК) був укладений договір купівлі-продажу електроенергії № 4243/02.

Відповідно до п. 2.1 договору встановлено, що ДПЕ зобовязується продавати, а ЕК зобовязується купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 4.1 договору ЕК надає до ДПЕ повідомлення про замовлення добове (по годинах) та місячне (по годинах) споживання електроенергії, повідомлення на замовлений місячний обсяг купівлі електроенергії з ОРЕ, а також інформацію про замовлений обсяг купівлі електроенергії з ОРЕ по всіх постачальниках електроенергії на території ліцензованої діяльності ЕК.

Пунктом 4.1.1 договору сторонами узгоджено, що в повідомленні про місячні обсяги купованої електроенергії обовязково зазначається замовлений обсяг електроенергії (кВт год.) на місяць в цілому та вартість замовленого обсягу купівлі електроенергії (грн.), а також розміри оплати по декадах або етапах. Розмір оплати по декадах або етапах визначається відповідно до п. 6.3 або п. 6.14 6.18 цього договору. В разі визначення оплати за п. 6.14 6.18 цього договору в повідомленні у графі останнього етапу розмір оплати записується словами по факту.

Документ, що підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до ЕК, є підписаний з боку ДПЕ та ЕК та скріплений печатками Акт купівлі-продажу електроенергії (п. 4.13 договору.)

Згідно з п. 11.6. цей Договір укладено на термін з 01 вересня 2007 року до 31 грудня 2007 року. Дія Договору автоматично продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про намір розірвати цей Договір за один місяць до дати закінчення строку дії цього Договору.

Договір про купівлі-продажу електричної енергії №4342/02 від 29.08.2007р. та додаткові угоди до нього підписані з обох сторін та скріплені печатками підприємств.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу за яким регулюються умови спірного договору та главою 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії, а також несе відповідальність за порушення умов договору та правил користування електричною енергією.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з січня 2015 р. по листопад 2015 р. належним чином виконав зобовязання за договором, про що свідчать акти купівлі-продажу електричної енергії від 31.01.2015 р., 28.02.2015 р., 31.03.2015 р., 30.04.2015 р., 31.05.2015 р., 30.11.2015 р. підписані без зауважень представниками обох сторін.

Крім того, сторонами складено акти корегування від 26.10.2015р. до акту купівлі-продажу електроенергії за лютий 2015р. на виконання постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 26.10.2015р. №2644 та від 30.06.2015р. до акту купівлі-продажу електроенергії за травень 2015р. на виконання постанови НКРЕКП від 30.06.2015р. №1981.

Так, станом на 01.01.2016р. заборгованість відповідача складала 605 623 280,80грн., що підтверджується довідкою про стан заборгованості Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» перед Державним підприємством «Енергоринок» за електроенергію станом на 01.01.2016р. та актом звірки від 25.01.2016р. №01/51-4-871, який підписано без зауважень представниками обох сторін.

Постановою НКРЕКП від 12.02.2016р. №169 погоджено рішення Ради ОРЕ України від 26.01.2016р., відповідно до якого затверджені перерахунки фактичних обсягів та вартостей купівлі-продажу електричної енергії в ОРЕ за квітень-жовтень 2015р.

Внаслідок проведення наведених перерахунків відбулось корегування в бік збільшення обсягу, вартості та ціни купованої Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» електричної енергії в 2015 році, у звязку з чим зявилось збільшення розміру основного боргу за квітень та травень 2015 року та додатково виник борг за період з червня 2015 року по жовтень 2015 року, що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії від 30.06.2015р., 31.07.2015 р., 31.08.2015 р., 30.09.2015 р., 31.10.2015 р.

На виконання вищезазначеної постанови, сторонами складено акти корегування від 12.02.2016р. до актів купівлі-продажу електроенергії за період з січня 2015 р. по жовтень 2015р.

У звязку з вищевикладеним, позивачем була надана заява про збільшення розміру позовних вимог, якою збільшено суму основного боргу з 605 623 280,80грн. до 605 752 478,14грн.

Отже, відповідач не виконав у повному обсязі своїх зобовязань за спірним Договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підтверджується довідкою позивача про стан заборгованості Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» перед Державним підприємством «Енергоринок» за електроенергію станом на 01.03.2016р.

Крім того, відповідач проти отримання електричної енергії від позивача не заперечував.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що остаточний розрахунок за куплену ЕК в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється ЕК до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків ЕК. У цьому випадку ЕК зобов'язана обов'язково вказати призначення платежу. Якщо до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, ЕК не здійснила повну поточну оплату вартості електроенергії за розрахунковий місяць, ДПЕ надсилає до ЕК факсимільним зв'язком попередження про можливість обмеження споживання в обсязі недоплаченої ЕК в розрахунковому місяці електроенергії. Обмеження може бути застосоване ДПЕ після 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду відносно того, що вимоги в частині стягнення боргу за куплену електричну енергію за період січень - листопад 2015 року в розмірі 605 752 478,14грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, позивачем нараховано пеню у розмірі 126 852 203,61грн. за період з 20.02.2015р. по 01.01.2016р. та штрафу з посиланням на п. 7.3.2 спірного договору у розмірі 445 416,34грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% в сумі 9 379 906,10грн. за період з 15.02.2015р. по 01.01.2016р. та інфляційні витрати в сумі 74 573 115,29 грн. за період з лютого 2015р. по грудень 2015 року.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних та інфляційних витрат колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даних вимог повністю та стягнення з відповідача 3% в сумі 9 379 906,10грн. за період з 15.02.2015р. по 01.01.2016р. та інфляційних витрат в сумі 74 573 115,29 грн. за період з лютого 2015р. по грудень 2015 року.

Крім того, позивач просить стягнути пеню у розмірі 126 852 203,61грн. за період з 20.02.2015р. по 01.01.2016р. та штрафу з посиланням на п. 7.3.2 спірного договору у розмірі 445 416,34грн.

Пунктом 7.3.2 договору (в редакції додаткової угоди від 09.03.2010 р.) в разі несплати ЕК за куплену в ДПЕ електроенергію в терміни, встановлені п. 6.4 цього договору, з 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ має право нараховувати пеню ЕК у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє не день прострочення) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягнути штраф у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

У справі, що переглядається, договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а отже, відповідач лише один раз притягнений до відповідальності за порушення строків оплати за спірним договором.

Вищезазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012р. у справі №20/246-08.

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок суми пені та суми штрафу, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо правомірності нарахування пені в розмірі 126 852 203,61грн. за період з 20.02.2015р. по 01.01.2016р. та штрафу у розмірі 445 416,34грн.

Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 1 000 000,00грн.

Згідно п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання та відстрочити виконання рішення.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання визначені у ст.617 Цивільного кодексу України. Так, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Враховуючи наявність великої дебіторської заборгованості споживачів за використану електроенергію та те, що відповідач жодним чином не уникає від сплати заборгованості за куповану електричну енергію та здійснює всі можливі заходи щодо її погашення, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо зменшення розміру пені до 30 000 000,00грн. В апеляційній скарзі позивач також не оспорює зазначене.

Також, відповідачем було заявлено клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду рівними частинами (спочатку основний борг, потім інфляційні нарахування, 3% річних та в останні періоди розстрочки - пеня) на 3 роки, починаючи з березня 2016р.

Зазначене клопотання обґрунтовано знаходженням підприємства у скрутному фінансовому становищі, що підтверджується довідкою в.о. Генерального директора ОСОБА_8 Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго про залишки на рахунках підприємства від 29.02.2016р. №001-003/30, наявністю дебіторської заборгованості за використану електричну енергію станом на 01.02.2016р., що складає 1 333 431 268,17грн. (довідка від 29.02.2016р. №007-40/3235) та спрямуванням щомісяця значної кількості грошових коштів на здійснення робіт з обслуговування електричних мереж, які знаходяться в незадовільному технічному стані. Крім того відповідач зазначає про встановлення для нього НКРЕКП нульового відсотка відрахування коштів, які надходили на рахунок зі спеціальним режимом використання, що унеможливлює належне виконання рішення.

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України передбачено, що підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приймаючи рішення про надання розстрочки виконання рішення на 3 роки господарський суд виходив з наступного: наявність у відповідача дебіторської заборгованості споживачів, неможливість виконання рішення суду через значний її розмір, віднесення відповідача до обєктів державної власності, що має стратегічне значення та підлягає приватизації.

При цьому судом не враховано, що Державне підприємство «Енергоринок», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про визнання критеріїв віднесення обєктів державної власності до таких, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» від 03.11.2010р. №999, є також підприємством, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, яке забезпечує цілісність обєднаної енергетичної системи України.

Крім того, Державне підприємство «Енергоринок» купує електричну енергію у підприємств, які її виробляють, для подальшого продажу компаніям, які мають ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії (обленерго). Так, загальна заборгованість перед кредиторами (генеруючими) компаніями дорівнює 27 390 916 782,81грн.

Таким чином, задовольняючи клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення на 3 роки, господарський суд не врахував майновий стан позивача, не врахував наявність інфляційних процесів в економіці держави, не обґрунтував, що саме протягом трьох років відповідач, здійснюючи періодичні платежі, може виконати рішення суду в повному обсязі. Зазначене підтверджує також той факт, що з моменту винесення оспорюваного рішення до теперішнього часу відповідач не здійснив жодного платежу щодо спірної заборгованості.

Крім того, заявою про визнання апеляційної скарги відповідач просив не приймати до уваги доводи та заперечення, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу від 15.04.2016р. №008-33/6056.

У судовому засіданні повноважний представник Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» підтримав зазначену заяву та просив врахувати її під час розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає рішення в частині надання розстрочки виконання рішення на 3 роки необґрунтованим, постановленим на неповному дослідженні матеріалів справи та доводів сторін.

Водночас, апеляційним судом розглянуті посилання позивача на рішення господарського суду м.Києва у справі №910/1424/16 за позовом Національного антикорупційного бюро України про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, яким встановлено факт корупційного правопорушення з боку Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», та позицію НКРЕКП щодо дій відповідача. Як вбачається із зазначеного рішення господарського суду, позов Національного антикорупційного бюро України задоволено та визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 22.12.2014р. №641214/41, яким змінено алгоритм проведення розрахунків за поставлену електроенергію, укладеного, в тому числі, Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго». Згідно умов оспорюваного договору від Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до третьої особи переходять права за зобовязаннями в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі договорів, рішень та ухвал господарського суду Запорізької області. Тобто строк виникнення грошового зобовязання мав місце на 22.12.2014р. Предметом спору у справі №908/329/16 є стягнення заборгованості, яка виникла у 2015 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, тому зазначене рішення не впливає на розгляд клопотання про надання розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з того, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.03.2016р. у даній справі виправлено описку, допущену при виготовленні повного тексту рішення господарського суду від 14.03.2016р. в частині суми стягнення 3% річних замість суми 9 373 906,10грн. вказано 9 379 906,10грн., тому довод апеляційної скарги щодо необґрунтованого стягнення заявленої суми 3% річних є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. по справі №908/329/16 підлягає скасуванню в частині надання розстрочки виконання рішення на 3 роки, а апеляційна скарга Державного підприємства «Енергоринок» м. Київ частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача, оскільки спір виник з йього вини.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Енергоринок» м. Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. у справі №908/329/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. у справі №908/329/16 скасувати в частині надання розстрочки виконання рішення на 3 роки та викласти друге речення абзацу другого резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про надання розстрочки виконання рішення на 3 роки.».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м.Запоріжжя (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь Державного підприємства «Енергоринок» м. Київ (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 227 370,00грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1 прим.-Третій особі;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЗО.