КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 910/4963/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Рибчич А.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Шкараді І.І. - представник за довіреністю № 0001-ЮРС від 04.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016

у справі № 910/4963/16 (суддя Дупляк О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА»

до Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

про стягнення 26 448,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 26 448,80 грн., яке становить різницю між сумою, виплаченою позивачем як страховою організацією в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ПАТ «Харцизький трубний завод», внаслідок ДПТ, що сталася з вини гр. ОСОБА_4 - водія автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним автомобілем, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 6473512 (52 340,23 грн.), та сумою, яка відповідачем була виплачена позивачу внаслідок спірної ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2016, повний текст якого складений 29.04.2016, у справі № 910/4963/16 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шкода в розмірі 52 340, 23 грн., завдана при ДТП транспортному засобу «Мерседес», державний номер НОМЕР_3, належним чином доведена.

Водночас суд першої інстанції зазначив про те, що з урахуванням вимог п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 25 Закону України «Про страхування», страховий акт № 457/10 від 31.03.2015, акт виконаних робіт на суму 52 339, 46 грн. від 22.05.2015 та платіжні доручення, копії яких наявні в матеріалах справи, рахунок на оплату № 2129071 від 27.03.2015 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП, в той час як звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а тому реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 (повний текст складено 29.04.2016) та відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що за змістом ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності винної у спірні ДТП особи відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу. У Звіті про оцінку, складеному на замовлення позивача, вказана вартість становить 25 002,48 грн., проте, оскільки вказаний звіт було складено на замовлення позивача, який є заінтересованою особою, відповідач самостійно здійснив перерахунок заявленої суми страхового відшкодування, за результатами якого складено Акт розрахунку матеріальної шкоди № 414/15 від 25.09.2015, згідно з яким загальна вартість матеріальної шкоди з урахуванням зносу та ПДВ складає 23 551,20 грн. (вказана сума за мінусом франшизи була виплачена відповідачем позивачу до дати звернення останнього з цим позовом до суду - примітка суду).

Ухвалою від 25.05.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

07.06.2016 до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач, з посиланням на неможливість участі представника позивача в судовому засіданні, просить провести судове засідання, яке відбудеться 08.06.2016 (позивачем у вказаній заяві помилково зазначено дату засідання 08.07.2016 - примітка суду) без присутності представників позивача.

Позивач в судове засідання представників не направ.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

29.12.2014 позивач як Страховик та Публічне акціонерне товариство «Харцизький трубний завод» як Страхувальник уклали договір страхування транспортного засобу № 3303257 (а.с. 62-71) (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами які визначені у Додатку № 1 до Договору, в тому числі і автомобіль Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль) (п. 3 додатку) (а.с. 72).

В п. ХІІІ Договору сторонами погоджено строк дії Договору - з моменту підписання і до 31.12.2015. Дія страхового покриття починається з 00 годин 01.01.2015 та діє до 00 годин 31.12.2015.

26.03.2015 о 14 год. 15 хв. в м. Києві по пр. Індустріальному - вул. Гетьмана сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_4.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

За замовленням позивача, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № НОМЕР_4 від 08.05.2012) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок вказаної ДТП, та 31.03.2015 складено відповідний Звіт про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику Автомобіля № 17/03/15 (далі Звіт) (а.с. 23-34), згідно з яким вартість відновлювального ремонту Автомобіля після пошкодження його у спірній ДТП складає 56 198,48 грн., а вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (зношення складових) становить 25 002,48 грн., при чому коефіцієнт фізичного зносу визначений в розмірі 0,70.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом № 457/10 від 31.03.2015 (а.с. 22), з урахуванням розрахунку страхового відшкодування (а.с. 21) та того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 500 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 52 340,23 грн.

Як слідує зі змісту вказаних страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку № 2129071 від 27.03.2015 Спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц» на суму 52 340,23 грн. (а.с. 35).

Отже, фактично позивачем при розрахунку страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту, визначена вищевказаним розрахунком, не зменшена на суму франшизи.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В поданій позивачу Заяві постраждалого про збитки транспортному засобу від 27.03.2015 (а.с. 36-37) ПАТ «Харцизький трубний завод» не зазначає реквізитів, за якими слід сплатити суму страхового відшкодування.

Згідно з наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 11611 від 26.05.2015, № 11658 від 27.05.2015, № 11743 від 28.05.2015, № 11860 від 29.05.2015, № 11974 від 02.06.2015, № 12074 від 03.06.2015, № 12102 від 04.06.2015, № 12178 від 05.06.2015, № 11294 від 08.06.2015 (а.с. 42-50 зворот), страхове відшкодування в сумі 52 340,23 грн. перераховане позивачем ПАТ «Харцизький трубний завод».

З відмітки банків на вказаних платіжних дорученнях слідує, що їх банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_4, що підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 03.04.2016 у справі № 3-2002/15, провадження № 760/6118/15-п (а.с. 20) та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 60450439 (а.с. 39, 39 зворот).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявного в матеріалах справи з витягу з електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 60) та копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 6473512 (далі Поліс) (а.с. 123) слідує, що станом на 26.03.2015 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем (страхувальник ОСОБА_12).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону, обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають законне право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_4 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання спірного страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача з претензією щодо суми виплаченого страхового відшкодування № 447-17 від 05.08.2015 (а.с. 77-77 зворот), в якій, з посиланням на обставини спірної ДТП, просив сплати 52 340,23 грн. за вказаними позивачем реквізитами. На доказ направлення вказаної претензії до матеріалів справи долучено належним чином засвідчену копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 084 з відміткою про отримання відповідачем 10.08.2015 (а.с. 77 зворот).

За наслідками розгляду відповідачем вказаної заяви, він сплатив позивачу 23 041,20 грн., що сторонами не заперечується та підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 5559 від 29.09.2015 (а.с. 109).

Листом № 599-17/1 від 26.10.2015 (а.с. 108) позивач повідомив відповідача про отримання від нього грошових коштів в сумі 23 041,20 грн. та просив повідомити, яким чином розраховувалась вказана сума.

Зі змісту листа відповідача № 4622-ВРВСВ від 03.11.2015 (а.с. 107) та наданих під час розгляду цієї справи письмових пояснень слідує, що ним було зроблено перевірку Звіту та встановлено ряд недоліків (у калькуляції враховано ремонтне пофарбування більше 50% капота передка, хоча площа даного пошкодження мала і займає незначну частину складника; у калькуляції враховані всі можливі надбавки до робіт по фарбуванню, хоча відповідно до інструкції AZT, що міститься в ПП «Аудатекс», час пофарбування вже автоматично міститься в собі всі необхідні для фарбування технічні та супутні роботи; не вірно вказано дату розрахунку, яка повинна відповідати даті ДТП), з огляду на що відповідач виконав Акт розрахунку матеріальної шкоди № 414/15 від 25.09.2015, згідно якого вартість матеріальної шкоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вкладає 23 551,20 грн., а відтак, виплачено було вказану суму за мінусом, встановленої Полісом франшизи (510 грн.).

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача різницю між сумою виплаченого ним своєму Страхувальнику страхового відшкодування (52 340,23 грн.) та сумою, яку позивач сплатив відповідачу (23 041,20 грн.) з врахуванням ліміту відповідальності відповідача як Страховика, встановленої Полісом (50 000 грн.), та франшизи, встановленою Полісом (510 грн.), а саме 26 448,80 грн. (50 000-23 041,20-510).

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, укладений позивачем із своїм Страхувальником (ПАТ «Харцизький трубний завод») Договір за своєю правовою природою є договором добровільного страхування наземного транспорту, тобто правовідносини між вказаними особами регулюються Законом України «Про страхування» та, відповідно, не регулюються Законом.

Водночас укладений відповідачем із своїм Страхувальником (ОСОБА_12) Поліс за своєю правовою природою є договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, правовідносини сторін якого не є тотожними правовідносинам сторін за договором добровільного страхування наземного транспорту.

Пунктом 2.1 ст. 2 Закону передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується з ч. 2 ст. 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Отже у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, норми Закону є спеціальними, а Закон, відповідно, є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як Страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів Закону має обов'язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його Страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи. Покладення на відповідача обов'язку сплатити збитки в сумі більшій, ніж визначена Законом, не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Вказана позиція не суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15 (справа № 910/7163/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_13 про стягнення страхового відшкодування у розмірі 20 560,19 грн.), згідно з якою Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування (позивача - примітка суду) визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки вказана позиція стосується визначення обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, проте жодним чином не встановлює обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання шкоди цим третім особам.

Водночас відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, враховуючи приписи Закону та положення ст. 1194 ЦК України, різницю між реальними збитками, на стягнення яких має право страховик згідно з Законом України «Про страхування», і вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом, має відшкодувати особа, яка завдала збитків.

Про право страховика, який виплатив страхове відшкодування, заявляти вимоги не лише до страховика, який застрахував відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, а й до самої винної особи, йдеться у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 №6-2587цс-15, де зазначено, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

З огляду на викладені вище обставини, відповідач за наслідками спірної ДТП має відшкодувати позивачу як особі, яка виплатила страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту та, відповідно, набула прав щодо стягнення виплаченої суми у повному обсязі, шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, за мінусом франшизи, в той час як стягнути решту виплаченого страхового відшкодування, тобто стягнути суму франшизи та суму зносу, розраховану у порядку, встановленому законодавством, позивач має право з особи, винної у спірній ДТП.

Як встановлено судом, у виконаному на замовлення позивача Звіті встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові Автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу внаслідок його пошкодження у ДТП становить 25 002,48 грн.

Заперечення відповідача щодо розміру збитків, визначеного вказаним Звітом, колегією суддів не приймаються, оскільки Звіт виконаний суб'єктом оціночної діяльності, в той час як наданий відповідачем Акт розрахунку матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу № 414/15 від 25.09.2015 (а.с. 110-122), - особами, які не є суб'єктами професійної оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

За таких обставин, колегія суддів приймає як доведений розмір збитків, визначений саме у Звіті, тобто в сумі 25 002,48 грн.

Слід зазначити і про те, що відповідач не був позбавлений права як до звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою, так і під час розгляду справи в суді заявити проведення оцінки спірних збитків або клопотати про призначення відповідної судової експертизи.

З урахуванням зазначених обставин та того, що франшиза згідно з Договором становить 500 грн., а згідно з Полісом - 510 грн., позивач має право на стягнення з відповідача відшкодування в сумі 23 992,48 грн. (25 002,48-500-510).

Враховуючи, що в рахунок виплати спірного страхового відшкодування відповідач до звернення позивача до суду з цим позовом перерахував останньому 23 041,20 грн., позивач має право на стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 951,28 грн. (23 992,48 - 23 041,20). Рішення суду першої інстанції підлягає зміні

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 у справі № 910/4963/16 підлягає зміні, позов задовольняється частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджується страхове відшкодування в сумі 951,28 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову та витрати за звернення до суду з апеляційною скаргою покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на підстави зміни рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» задовольняється частково.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 у справі № 910/4963/16 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 у справі № 910/4963/16 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 у справі № 910/4963/16 в такій редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (01010, м. Київ, Бутишев провулок, 21/17, офіс 2, ідентифікаційний код 20448234) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, ідентифікаційний код 13490997) страхове відшкодування в сумі 951 (дев'ятсот п'ятдесят одна) грн.28 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 49 (сорок дев'ять) грн. 56 коп.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.»

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, ідентифікаційний код 13490997) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (01010, м. Київ, Бутишев провулок, 21/17, офіс 2, ідентифікаційний код 20448234) судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 1 461 (ода тисяча чотириста шістдесят одна) грн. 49 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4963/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій