РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016Справа №910/5445/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/5445/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОЗДОББУД»;

до публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2»;

про стягнення 93 520,81 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Безрода Р.С., довіреність б/н від 28.08.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВОЗДОББУД» (надалі - позивач) з позовом до публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» (надалі - відповідач) про стягнення 93 520,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 4 від 04.02.2013р. щодо оплати за виконані позивачем оздоблювальні роботи, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015р. по справі № 910/1486/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 року № 910/1486/15-г та постановою Вищого господарського суду України від 23.09.2015 року у справі № 910/1486/15-г, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 63 566,28 грн. - інфляційних втрат та 29 954,52 грн. - 3% річних за період прострочення з 18.04.2015р. по 31.12.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016р. порушено провадження у справі № 910/5445/16 та призначено її розгляд на 19.04.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2016р. розгляд справи було відкладено на 19.04.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання повноважного представника відповідача.

11.05.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано пояснення по справі, в яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову та зазначає, що позивачем при розрахунку 35 річних та інфляційних втрат не враховано здійснені відповідачем часткові оплати боргу згідно з рішенням суду по справі №910/1486/15-г від 10.03.2015р.

Присутній у судовому засіданні 24.05.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання вдруге не з'явився, при цьому 23.05.2016р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю явки представника.

Розглянувши вказане клопотання, суд відмовляє в його задоволенні, у зв'язку з необґрунтованістю, оскільки представником відповідача не надано доказів про неможливість явки представника у судове засідання. Крім того, відповідач не позбавлений права направити іншого представника у судове засідання, як це передбачено ст. 28 ГПК України.

У пункті 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року N 18 зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 04.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Трест Київпідземшляхбуд-2» (за договором - Генпідрядник, відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Київздоббуд» (за договором - Підрядник, позивач) було укладено Договір № 4, за умовами якого Підрядник за дорученням Генпідрядника зобов'язується своїми силами і засобами, на свій ризик, з матеріалів Генпідрядника та відповідно до проектної документації і державних будівельних норм і правил виконати та здати Генпідряднику комплекс оздоблювальних робіт по об'єкту "Забудова 6-го мікрорайону житлового масиву Осокорки-Північні в Дарницькому районі м. Києва Житловий будинок № 5, секції № 1, № 3".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року по справі № 910/1486/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 року № 910/1486/15-г та постановою Вищого господарського суду України від 23.09.2015 року у справі № 910/1486/15-г, встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором, тоді як відповідач не виконав обов'язки за договором щодо оплати за виконані позивачем оздоблювальні роботи, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 1 482 584,09 грн.

Відповідно до частини другої статті 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року по справі № 910/1486/15-г видано наказ від 15.04.2015р. про стягнення заборгованості у розмірі 1 923 293,07 грн.

Пунктом 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Як зазначає позивач, станом на 31.12.2015р. відповідач рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року по справі № 910/1486/15-г щодо оплати 1 412 584,09 грн. основного боргу - не виконав, у зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача 29 954,52 грн. 3% річних та 63 566,28 грн. інфляційних втрат за період з 18.04.2015р. по 31.12.2015р.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Водночас, приписи статті 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення (постанова Верховного Суду України від 30.09.2008 №01/384-07).

Також, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених другою частиною статті 625 ЦК України (зазначена позиція також відображена у постанові ВСУ від 20.01.2011 №10/25).

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п.7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 9 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (постанова Вищого господарського суду України від 01.11.2012 N 5011-32/5219-2012).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Враховуючи вищевикладене, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає обґрунтованими.

Одночасно, судом було перевірено розрахунок позивача щодо заявлених до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача 63 566,28 грн. інфляційних втрат та 29 954,52 грн. 3 % річних за період з 18.04.2015 року по 31.12.2015 року, враховуючи часткову сплату публічним акціонерним товариством «Трест Київпідземшляхбуд-2» у серпні та грудні 2015 року суми заборгованості в розмірі 481 489,64 грн., яка правомірно була зарахована позивачем в рахунок погашення пені, 3% річних та інфляційних втрат за рішенням № 910/1486/15-г від 10.03.2015р. у відповідності до приписів статті 534 Цивільного кодексу України.

До того ж, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2015р. у справі № 910/10031/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2016р., було задоволено в повному обсязі вимоги позивача про стягнення з відповідача 234 316,04 грн. інфляційних втрат та 9122,99 грн. 3% річних, за період з 16.01.2015 року по 17.04.2015 року, враховуючи часткову сплату публічним акціонерним товариством «Трест Київпідземшляхбуд-2» у березні 2015 року суму основного боргу в розмірі 130 000,00 грн. за спірним договором.

Суд, перевіривши період нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, що є предметом спору у даній справі, а саме з 18.04.2015 року по 31.12.2015 року, та нарахування інфляційних втрат та 3% річних, які були предметом спору у справах № 910/1486/15-г та № 910/10031/15, встановив, що періодом нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних у вказаних справах є: з травня 2013 року по 17.04.2015 року.

Отже, в зазначених вище справах періоди нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних є різними.

Крім того, суд, перерахувавши розмір інфляційних втрат та 3% річних, приходить до висновку про те, що вони були нараховані позивачем лише на суму основного боргу в розмірі 1 412 584,09 грн., за виключенням часткової сплати відповідачем суми основного боргу, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 63 566,28 грн. інфляційних втрат та 29 954,52 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному розмірі.

Відповідач доказів на підтвердження протилежного суду не надав, належними засобами доказування позовні вимоги не спростував. Окрім того, заперечення відповідача судом відхиляються як такі, що не спростовують встановленого вище судом висновку.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» (02150, м. Київ, вул. Тампере, буд. 13-Б, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОЗДОББУД» (01133, м. Київ, бульвар Марії Приймаченко, буд. 1/27, ) 29 954 грн. 52 коп. - 3% річних, 63 566 грн. 28 коп. - інфляційні втрати та 1402 грн. 81 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 27.05.2016р.

Суддя А.І. Привалов