РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р. Справа № 918/314/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Мельник О.В.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підприємства - фірми "Інтерекопласт" на рішення господарського суду Рівненської області від 07.05.15 р.

у справі № 918/314/15 (суддя Політика Н.А. )

позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "ОСОБА_3 кредит"

відповідач ОСОБА_1 підприємства-фірма "Інтерекопласт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення заборгованості в сумі 349 526 695 грн. 80 коп.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_5 ( представник, довіреність у справі) в режимі відеоконференції

відповідача - не з"явився

третя особа 1- не з"явилась

третя особа 2- ОСОБА_6 ( представник, довіреність у справі) в режимі відеоконференції

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області у справі №918/314/15 від 07.05.15р.(суддя Політика Н.А.) позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 29.04.15р. (а.с.216-218, т.1) та уточнення до заяви про зменшення розміру позовних вимог, поданою до господарського суду Рівненської області 07.05.15р. (а.с. 30-31, т.2) задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 підприємства-фірми "Інтерекопласт" на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Кредит":

- заборгованість за кредитом в розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 225 310 630 (двісті двадцять пять мільйонів триста десять тисяч шістсот тридцять) грн.,

- заборгованість за процентами в розмірі 64 044 (шістдесят чотири тисячі сорок чотири) доларів США 41 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 442 988 (один мільйон чотириста сорок дві тисячі девятсот вісімдесят вісім) грн. 64 коп.,

- пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 10 310 (десять тисяч триста десять) доларів США 21 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 232 299 (двісті тридцять дві тисячі двісті девяносто девять) грн. 99 коп.,

- пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1 470 136 (один мільйон чотириста сімдесят тисячі сто тридцять шість) доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 33 123 748 (тридцять три мільйона сто двадцять три тисячі сімсот сорок вісім) грн. 69 коп.,

- 3 % річних від простроченої суми процентів в розмірі 1 129 (одну тисячу сто двадцять девять) доларів США 20 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 25 442 (двадцять пять тисяч чотириста сорок дві) грн. 08 коп.,

- 3 % річних від простроченої суми кредиту в розмірі 100 273 (сто тисяч двісті сімдесят три) доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 259 279 (два мільйони двісті пятдесят девять тисяч двісті сімдесят) 14 коп.,

- штраф за прострочку кредиту в розмірі 500 000 (пятсот тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 11 265 531 (одинадцять мільйонів двісті шістдесят пять тисяч пятсот тридцять одну) грн. 50 коп.,

- штраф за прострочку процентів в розмірі 3 000 000 (три мільйони) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 67 593 189 (шістдесят сім мільйонів пятсот девяносто три тисячі сто вісімдесят девять) грн.,

- 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. витрат по оплаті судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався ч.1 ст.11,ст.ст.525,530,548,549,625,629,1050, 1054 ЦК України, ст.ст.193,199,202, 345 ГК України та прийшов до висновку, що відповідач неналежно виконував умови договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013р., у зв'язку з чим допущено прострочення оплати відсотків, а термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився. У відповідача настав обов'язок достроково повернути Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції, а станом на 07.05.2015р. будь-яких доказів, які б свідчили про повне погашення відповідачем заборгованості по кредиту, процентах, комісії та нарахованих штрафних санкцій суду не надано.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство-фірма "Інтерекопласт" 21.05.2015 р.( вх.1569/15) звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 07.05.15р. у справі 918/314/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт вказує, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Як на підставу скасування рішення суду першої інстанції,апелянт посилається на те, що висновки щодо закінчення терміну надання кредиту після допущення прострочення сплати відсотків приватним підприємством - фірмою "Інтерекопласт" є такими, що не узгоджуються із фактичними обставинами справи. Безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що приватним підприємством - фірмою "Інтерекопласт" не подано доказів на предмет подачі Банку заявок на купівлю/продаж/обмін іноземної валюти. ППФ "Інтерекопласт" не несе відповідальності за порушення зобов'язання по сплаті процентів, оскільки підприємство вжило всіх залежних від нього заходів для своєчасного погашення кредиту. Не відповідають фактичним обставинам справи висновки суду про те, що заява позивача про зменшення розміру позовних вимог не являється зміною підстав позову. Суд першої інстанції не здійснив всебічного розгляду всіх обставин справи, що стало приводом для винесення незаконного рішення по справі.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 р. у справі 918/314/15 апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства-фірми "Інтерекопласт" від 19.05.15р. задоволено.

Рішення господарського суду Рівненської області від 07 травня 2015 року у справі №918/314/15 скасовано. Прийняте нове рішення,яким позивачу - Публічному акціонерному товариству "ОСОБА_3 кредит" - у позові відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 кредит" на користь ОСОБА_1 підприємства-фірми "Інтерекопласт" 36540 грн.00 коп. судових витрат за подання апеляційної скарги.

11.11.2015 року постановою Вищого господарського суду України касаційну скаргу ПАТ "ОСОБА_3 кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації залишено без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20 серпня 2015 року - без зміни.

В подальшому, 23.03.2016 р. постановою Верховного суду України у справі № 3-107гс16 Заяву публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 кредит в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 кредит ОСОБА_7 про перегляд Верховним Судом України постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 20 серпня 2015 року та постанови Вищого господарського суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 918/314/15 задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20 серпня 2015 року та постанову Вищого господарського суду України від 11 листопада 2015 року скасовано.

Справу № 918/314/15 передано на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.

При цьому Верховний суду у своїй постанові наголосив, що суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, дійшов неправильного висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 606 ЦК України до спірних правовідносин.

Серед іншого вказав, що суд не надав належної правової оцінки положенням пп. 3.2.8, 3.2.10 Кредитного договору, п. 4.2 Договору банківського вкладу та Депозитного договору із змінами, внесеними договорами від 17 травня 2013 року № 1, щодо права, а не обов'язку банку звернути стягнення на засоби забезпечення виконання зобов'язань за Кредитом та здійснювати договірне списання у разі настання певних умов.

Крім того, суд дійшов передчасного висновку про достатність депозитних коштів для погашення кредиторської заборгованості, виходячи із розрахунку за офіційним курсом гривні до долара США на день отримання банком вимоги ППФ Інтерекопласт про дострокове повернення депозиту, залишивши поза увагою наявність додаткових угод до Кредитного договору між сторонами після цієї дати, які свідчать про продовження правовідносин сторін за Кредитним договором.

Зазначив, що суди апеляційної та касаційної інстанцій безпідставно застосували до спірних правовідносин положення ст. 606 ЦК України, а тому висновок про припинення зобов'язання з цих підстав є помилковим.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 квітня 2016 року справу прийнято до провадження , а ухвалою від 11 травня 2016 р. до участі в справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що 23.03.2016 р. Верховним Судом України прийнято постанову, якою скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 р. та постанову Вищого господарського суду України , а справу передано на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 606 ЦК України, а висновки судів попередніх інстанцій про припинення зобов'язання з цих підстав є помилковими.

Крім того, Верховний Суд України зазначає, що у справі, яка розглядається, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, і саме обставини й підстави виникнення/погашення, наявності/відсутності такої заборгованості підлягають з'ясуванню при вирішенні такого спору.

При цьому, правова оцінка положень, викладених в пп. 3.2.8, 3.2.10 Кредитного договору, 4.2 Договору банківського вкладу та Депозитного договору із змінами, внесеними договорами від 17 травня 2013 року № 1, дає підстави говорити про право, а не обов'язок банку звертати стягнення на засоби забезпечення виконання зобов'язань за Кредитом та здійснювати договірне списання у разі настання певних умов.

Зазначає, що згідно ч.1 ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України є обов"язковим для застосування .

Щодо дострокового стягнення, позивач у відзиві зазначає, що пунктом 4.4 договору визначено строк погашення кредиту, оплати процентів за фактичний час використання кредиту, комісії та нарахованих штрафних санкцій, та не передбачено надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту, що прямо не заборонено чинним законодавством і є реалізацією вільного волевиявлення сторін під час зазначення умов договору.

А тому, на думку позивача, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання Відповідача на те, що термін повернення заборгованості за Кредитом ще не настав, оскільки з наявних в справі доказів вбачається, що Відповідачем в термін до 05.12.2014 р. не сплачено проценти за користування кредитними коштами за листопад 2014 р.

В свою чергу щодо зменшення заявлених позовних вимог вказує, що у зв'язку з частковим погашенням заборгованості за Кредитним договором, зміною курсу НБУ гривні по відношенню до долара США, а також донарахуванням штрафних санкцій, станом на 24.04.2015 р. загальна заборгованість в гривневому еквіваленті зменшилась, тобто це лише стосується зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою.

Таким чином, посилання Апелянта на те, що ОСОБА_3 заявою про зменшення розміру позовних вимог змінив підстави позову є необґрунтованим та безпідставним, а отже і не може розглядатися і не є підставою для скасування обґрунтованого рішення суду.

Позивач у відзиві обґрунтовує нарахування та стягнення пені і штрафу, зокрема зазначає, що господарським судом Рівненської області законно і обґрунтовано задоволено позовну заяву в частині стягнення з Відповідача пені, нарахованої згідно Кредитного договору та положень чинного законодавства України.

Згідно п. 4.3. Кредитного договору, у разі порушення Позичальником вимог п.п. 3.3.2.-3.3.11., 3.3.14-3.3.17 цього Договору, Позичальник зобов"язаний сплатити Позивачу штраф у розмірі (п'ять) процентів від суми від суми максимального ліміту Кредиту, визначеного п. 1.1.1 цих говорів, за кожний випадок.

Відповідно до п.3.3.5., п. 3.3.6. Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору проценти в розмірі, передбаченому п.1.1. цього Договору та комісії в розмірах, зазначених в Додатку № 1 до цього договору в порядку, визначеному п.п.2.6.,2.8., 2.9., 2.13. цього договору та Тарифами, та повернути Кредитору в повному обсязі транші Кредиту в строк, визначений п. 1.1.1. цього Договору.

Враховуючи порушення Відповідачем вказаних положень Кредитного договору, Банком нараховано штраф в сумі 3 500 000,00 грн., в порядку визначеному ч.3 ст.232 Господарського кодексу України.

Щодо стягнення 3% річних, позивач у відзиві наголошує, що якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

З огляду на зазначене у відзиві, просить відмовити у задоволення апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав свій відзив та вказав, що місцевий господарський суд у повній мірі дослідив всі обставини справи та виніс правильне та справедливе рішення. Крім того, вказав, що нарахування пені здійснювалось в доларах , а потім переводився еквівалент по курсу у гривні.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилась , про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та заздалегідь .

Разом з тим, від третьої особи 1 повернувся конверт з відміткою пошти " за закінченням терміну зберігання" ( а.с.197, т.4).

Пунктом 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Пункт 3.9.1. вказаної Постанови передбачає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа ОСОБА_4 вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник третьої особи 2 повністю підтримала позивача, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги .

Від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи ( вх. 14741/16 від 01.06.2016 р.) та продовження процесуальних строків розгляду ( вх. 1605/16 від 01.06.2016 р.).

Представник позивача, третьої особи 2 заперечили щодо задоволення заявлених клопотань та зазначили, що представником відповідача вже заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи ( вх. 12552/16 від 10.05.2016р.), таким чином останній зловживає своїми процесуальними права. Просили відмовити в задоволенні заявлених клопотань.

Колегія суддів, розглянувши заявлені клопотання, вважає за необхідне вказати таке.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи викладене у п.п.3.9.1., 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, судова колегія встановила, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості забезпечити участь у судовому засіданні представника згідно з ч.ч.1-5 ст.28 ГПК України, а також неможливості розгляду справи без участі представника відповідача.

Численними рішеннями Європейського суду з прав людини у справах проти України визнано порушення пункту 1 статті 6 Право на справедливий суд Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, зокрема, полягало у тому, що національними судами не забезпечено розгляд справи заявника в розумний строк через затримки у провадженні, в основному з вини судів першої інстанції.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов"язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору та відповідачем не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки його повноважного представника в судове засідання, справа розглядається без явки відповідача за наявними в ній матеріалами. При цьому апеляційним судом також враховуюється, що попереднє клопотання про відкладення розгляду справи підписано іншим представником ОСОБА_8 (т.4,а.с.172-173).

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши в режимі відеоконференції пояснення представника позивача, третьої особи 2, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.05.2013р. між ОСОБА_2 акціонерним товариством ОСОБА_3 кредит, (надалі Кредитор) та ОСОБА_1 підприємством - фірма ІНТЕРЕКОПЛАСТ, (надалі Позичальник) було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1.-72ю/2013/2-1, (надалі по тексту даної постанови також - Кредитний договір); у відповідності до умов якого Кредитор відкриває відновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає Позичальнику кредитні кошти окремими частинами, на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеного Кредитним договором ліміту - 10 000 000,00 доларів США (надалі по тексту даної постанови також Кредит) з кінцевим терміном повернення заборгованості до 14 лютого 2014 року (п.1.1, п. 1.1.1. Кредитного договору), а Позичальник зобов'язується вчасно погашати Кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на його користь проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених Кредитним договором (п.3.3.5. - 3.3.6 Кредитного договору).

У відповідності до п.1.2 Кредитного договору, кредит надається Позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів.

Згідно п.2.1 Кредитного договору видача траншів кредиту на цілі, визначені п.1.2 цього Договору проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточні рахунки Позичальника, що відкриті в інших банківських установах з позичкового рахунку № 2001 в ПАТ ОСОБА_3 кредит в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату оплати.

Моментом (днем) надання траншу кредиту вважається день перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника з позичкового рахунку в сумі відповідного траншу Кредиту (п.2.2 ДОГОВОРУ ).

Положеннями п.2.5 Кредитного договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 5 (п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем за який нараховані проценти, на рахунок №2001 в ПАТ ОСОБА_3 кредит, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.6 Кредитного договору).

Нарахування та сплата процентів за користування кредитом, згідно п.2.7 Кредитного договору, здійснюється на фактичну кількість днів користування Кредитом в періоді (28-29-30-31/360). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту.

Пунктом 2.8. Договору сторони погодили, що у разі прострочення повернення заборгованості за Кредитом понад 90 днів, сплата процентів до моменту її повернення, починаючи з місяця, в якому прострочення перевищили 90 днів, здійснюється у валюті Кредиту щомісячно, в передостанній робочий день відповідного місяця.

Сплата комісій здійснюється в порядку та в терміни, обумовлені тарифами (за наявності) (п.2.9. Договору

Згідно п.3.3.5 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплачувати Кредитору проценти та комісії передбачені п. 1.1.1. цього Договору, в порядку, визначеному пп.2.6, 2.8, 2.9, 2.13 цього Договору та Тарифами.

Також, Позичальник в силу п.3.3.6 Кредитного договору зобов'язаний повернути Кредитору в повному обсязі транш і кредиту в строки визначені пп 1.1.1,2.4 цього Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору у разі прострочення Позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених цим Договором та тарифами, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених пп.1.1.1., 2.4., 3.2.5., 4.4., 5.4. цього Договору, позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 1 (один) процент, в національній валюті України, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим Договором.

Також, у разі порушення Позичальником вимог пп.3.3.2.-3.3.11, 3.3.14.-3.3.17 цього договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 5 (п'ять) процентів від суми максимального ліміту Кредиту, визначеного п. 1.1.1. цього Договору, за кожний випадок (п.4.3. Договору).

Відповідно до п. 4.4. Договору у разі невиконання Позичальником зобов'язань, визначених пп.3.3.2-.3.3.17 цього Договору, порушення Позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобов'язань за Кредитом, умов договорів, визначених п.1.3. цього Договору, протягом більше 15 (п'ятнадцять) днів, термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, Позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня, погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції. Після повної погашення заборгованості Позичальника за цим Договором дія Договору припиняється.

Пунктом 7.3. Договору, сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Договір підписаний уповноваженими представниками та скріплено відбитками печаток сторін.

Кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом є 14 лютого 2014 року.

В свою чергу, 14.02.2014р. у відповідності до Договору про внесення змін №2 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013 року, позивач та відповідач пролонгували строк користування кредитом, згідно умов Кредитного договору до 14 березня 2014 року.

Договором про внесення змін №3 від 14.03.2014р. до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1.-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013 року, Позичальник та Кредитор змінили кінцевий строк погашення кредиту на 14 квітня 2014 року.

Згідно Договору про внесення змін №4 від 16.04.2014р.до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1.-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013 року, сторони повторно пролонгували ДОГОВІР до 14 травня 2014 року.

14.05.2014р. Договором про внесення змін №6 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1.-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013 року, строк повернення кредиту встановлено 14 червня 2014 року.

16.06.2014р. Договором про внесення змін №7 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1.-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013 року, строк погашення кредиту змінено на 13 вересня 2014 року.

Згідно Договору про внесення змін №10, №11 від 28.11.2014р. та 05.12.2014р. до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1.-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013 року, кредит пролонговано до 31.05.2015р.

Договори про внесення змін до Договору підписані уповноваженими представниками та скріплено відбитками печаток сторін.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи,15.05.2013р. між відповідачем (надалі -Вкладником) та позивачем (надалі -Банком) укладено Договір про депозитний вклад № DU8/2013- 163 строком на 24 місяця в національній валюті (без капіталізації процентів), (надалі по тексту даної постанови також - Договір банківського вкладу), за яким відповідач на умовах депозиту розмістив в установі Банку 84 000 000,00 грн.

В свою чергу, на забезпечення виконання зобов'язань відповідача за Кредитним договором, 17.05.2013р. між ППФ Інтерекопласт (в якості Заставодавця) та ПАТ ОСОБА_3 кредит (в якості Заставодержателя) було укладено Договір застави майнових прав №04-311/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку, надалі - Договір застави.

Відповідно до п.1.1. Договору застави за цим договором Заставодавець у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1.-72ю/2013/2-1 від 17 травня 2013 року, передає Заставодержателю в заставу майнові права на отримання грошових коштів в сумі 84 000 000,00 грн., включаючи сам вклад в сумі 84 000 000,00 грн. та нараховані проценти в розмірі 19% процентів річних на нього, що випливають з Договору про депозитний вклад №DU8/2013-163 строком на 24 місяця в національній валюті (без капіталізації процентів) від 15 травня 2013 року, надалі - Договір банківського вкладу, згідно з яким Заставодавець виступає вкладником, далі згідно з текстом - Предмет застави.

Пунктом 1.2.1-1.2.2 Договору застави визначено, що Предметом застави забезпечено, зокрема, повернення кредиту в сумі 10 000 000,00 доларів США з порядком його погашення, у порядку, визначеному Кредитним договором, та кінцевим терміном погашення Кредиту до 14 лютого 2014 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Кредитним договором, а також сплати процентів за користування кредитом у розмірі 7 процентів річних, у строки та порядку, визначених Кредитним договором.

Згідно п.3.3.4 Договору застави звернення стягнення на грошові кошти, майнові права вимоги яких є предметом застави за цим договором, здійснюється за вибором Заставодержателя в судовому чи позасудовому порядку згідно Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень або шляхом їх договірного списання Заставодержателем в рахунок погашення його забезпечених заставою вимог. Своїм підписом на даному Договорі застави Заставодавець надає доручення Заставодержателю самостійно здійснювати договірне списання коштів в рахунок погашення забезпечених заставою вимог (їх частини) Заставодержателя які містяться на вкладному (депозитному) рахунку №2001/980. Доручення Заставодавця виконується Заставодержателем шляхом купівлі-продажу доларів США на міжбанківському валютному ринку України за курсом, що діятиме на дату здійснення цієї операції, з наступним погашенням забезпечених заставою вимог (їх частини) за рахунок купленої іноземної валюти. Списання грошових коштів в рахунок погашення забезпечених заставою вимог (їх частини) проводиться Заставодержателем без додаткових погоджень з Заставодавцем.

Окрім того, між ПАТ ОСОБА_3 кредит та громадянином ОСОБА_4 15.05.13р. укладено договір № DF22/2013-163 банківського вкладу "Депозит у травні на 24 місяці" строком на 24 (двадцять чотири) місяці в національній валюті (без капіталізації процентів) - далі по тексту постанови - Депозитний договір № DF22/2013-163 (а.с.203-206, т.2), відповідно до якого ОСОБА_3 відкриває Вкладнику депозитний рахунок № 26359001/2635.9.083030.001, а Вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 4 000 000 гривень в національній валюті терміном з "15" травня 2013р. до "15" травня 2015р. (включно).

В подальшому, 17 травня 2013 року сторони внесли зміни до договору № DF22/2013-163 банківського вкладу "Депозит у травні на 24 місяці" строком на 24 (двадцять чотири) місяці в національній валюті (без капіталізації процентів) шляхом укладення договору про внесення змін №1 (а.с.207-209, т.2), відповідно до якого Депозитний договір № DF22/2013-163 доповнено рядом нових пунктів, які поєднують між собою правовідносини по Кредитному договору між позивачем та відповідачем, а також визначають додаткові умови забезпечення майнових прав щодо такого Кредитного договору із третьою особою:

2.1.1. (2.1.1. Майнові права на Вклад є забезпеченням виконання зобов'язань ОСОБА_1 Підприємства - фірми ІНТЕРЕКОПЛАСТ за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1.-72ю/2013/2-1від 17 травня 2013, який укладений між Банком та ОСОБА_1 підприємством - фірмою ІНТЕРЕКОПЛАСТ (далі - Кредитний договір);

Договором про внесення змін №1 від 17.05.13р. сторони також доповнили основний Депозитний договір № DF22/2013-163 пунктом 4.1.5., яким визначили момент настання порядку договірного списання коштів із депозитного вкладу за Депозитним договором № DF22/2013-163 для здійснення погашення загальної заборгованості за Кредитним договором.

Одночасно 17 травня 2013 року між ПАТ ОСОБА_3 кредит та громадянином ОСОБА_4 було укладено Договір застави майнових прав №04-312/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку), відповідно до якого Заставодавець у якості забезпечення виконання всіх зобовязань Позичальника за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1.-72ю/2013/2-1 від 17 травня 2013 року, далі згідно тексту "Основний договір", передає Заставодержателю в заставу майнові права на отримання 4000000 грн. та нараховані проценти в розмірі 19,0% процентів річних на нього, що випливають з Договору № DF22/2013-163 банківського вкладу "Депозит у травні на 24 місяці" строком на 24 (двадцять чотири) місяці в національній валюті (без капіталізації процентів) від 15 травня 2013 року, згідно з яким Заставодавець виступає "Вкладником", далі згідно з текстом "Предмет застави".

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013р. ППФ "Інтерекопласт" отримало кредитні кошти в сумі 10 000 000 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку, наявною в матеріалах справи (т.1 а.с.32-42) та не заперечується відповідачем.

У звязку з тим, що відповідач ухилявся від виконання своїх обовязків, взятих на себе умовами Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1.-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013р., укладеного між ОСОБА_2 акціонерним товариством "ОСОБА_3 Кредит" та ОСОБА_1 підприємством-фірмою "Інтерекопласт, а саме порушено умови зазначеного Договору в частині повернення позивачу заборгованості за кредитом та сплаті процентів за користування кредитними коштами, ОСОБА_3 звернувся з даним позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2015 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява №04-11/2038 від 29.04.2015р. про зменшення розміру позовних вимог (т.1, а.с.216-238) 07 .05.2015р. уточнення до заяви прозменьшення позовних вимог, відповідно до яких просив стягнути з ОСОБА_1 підприємства-фірми "Інтерекопласт" на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Кредит":

- заборгованість за кредитом в розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 225 310 630 (двісті двадцять пять мільйонів триста десять тисяч шістсот тридцять) грн.,

- заборгованість за процентами в розмірі 64 044 (шістдесят чотири тисячі сорок чотири) доларів США 41 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 442 988 (один мільйон чотириста сорок дві тисячі девятсот вісімдесят вісім) грн. 64 коп.,

- пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 10 310 (десять тисяч триста десять) доларів США 21 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 232 299 (двісті тридцять дві тисячі двісті девяносто девять) грн. 99 коп.,

- пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1 470 136 (один мільйон чотириста сімдесят тисячі сто тридцять шість) доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 33 123 748 (тридцять три мільйона сто двадцять три тисячі сімсот сорок вісім) грн. 69 коп.,

- 3 % річних від простроченої суми процентів в розмірі 1 129 (одну тисячу сто двадцять девять) доларів США 20 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 25 442 (двадцять пять тисяч чотириста сорок дві) грн. 08 коп.,

- 3 % річних від простроченої суми кредиту в розмірі 100 273 (сто тисяч двісті сімдесят три) доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 259 279 (два мільйони двісті пятдесят девять тисяч двісті сімдесят) 14 коп.,

- штраф за прострочку кредиту в розмірі 500 000 (пятсот тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 11 265 531 (одинадцять мільйонів двісті шістдесят пять тисяч пятсот тридцять одну) грн. 50 коп.,

- штраф за прострочку процентів в розмірі 3 000 000 (три мільйони) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 67 593 189 (шістдесят сім мільйонів пятсот девяносто три тисячі сто вісімдесят девять) грн.,

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Так, відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України ( надалі ЦК) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 35 Господарського кодексу України "Особливості правового регулювання фінансової діяльності" .

Так, згідно зі ст. 345 Господарського кодексу України ( надалі ГК) кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах.

Як вбачається із вищезазначеного, між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з кредитного договору, згідно якого, в силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до приписів ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно зі статтями 193, 202 ГК України та статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 ГК України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.3. постанови Пленуму ВГС України №14 від 17.12.13р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу

Як вбачається з п.3.3. Кредитного договору Позичальник серед іншого, зобов'язався сплачувати Кредитору проценти та комісії передбачені п. 1.1.1. цього договору, в порядку визначеному п.2.6., 2.8., 2.9., 2.13. цього договору та тарифами; повернути кредитору в повному обсязі транші кредиту в cтроки визначені п.п. 1.1.1., 2.4. кредитного договору.

Проте, ППФ "Інтерекопласт" неналежно виконувались умови договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013р., у зв'язку з чим допущено прострочення оплати відсотків, а термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився.

Колегія суддів зауважує, що як дійсно встановлено, Договором про внесення змін №11 від 05.12.2014р. до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013р., сторони виклали п.п..1.1.1. в новій редакції та продовжили строк повернення кредиту до 31 травня 2015 року. Однак, пунктом 4.4. Договору передбачено, що у разі невиконання Позичальником зобов'язань, визначених п.п.3.3.2-.3.3.17 цього Договору, порушення Позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобов'язань за Кредитом, умов договорів, визначених п.1.3. цього Договору, протягом більше 15 (п'ятнадцять) днів, термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, Позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня, погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що ППФ "Інтерекопласт" в термін до 05.12.2014р. включно не сплатило проценти за користування кредитними коштами за листопад 2014 року (т.1 ,а.с.222-234).

Крім того, судом встановлено, що відповідачем навіть після укладення Договору про внесення змін №11 від 05.12.2014р. до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013р. (т.1, а.с.31), були прострочення по сплаті відсотків за користування кредитом, а саме нараховані відсотки сплачувалися не у повному обсязі, а лише частинами, що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1 ,а.с.235-237), чим було порушено п.4.4. Договору.

Таким чином, у відповідача настав обов'язок достроково повернути Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції. А тому покликання відповідача на те, що оскільки Договором про внесення змін №11 від 05.12.2014р. до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013р. продовжено строк повернення кредиту до 31.05.2015р., тому у відповідача ще не настав обовязок повернути Кредит, судом першої інстанції правомірно відхилено.

Як вбачається з матеріалів справи, ППФ "Інтерекопласт" належним чином не виконувало умови Договору, у зв'язку з чим настали умови передбачені п. 4.4. Договору.

Крім того, відповідачем наголошувалось на тому, що не своєчасність сплати процентів настало не з вини ППФ "Інтерекопласт", а з вини ПАТ "ОСОБА_3 кредит", оскільки як наголошує відповідач, позивач не виконував заявки на купівлю іноземної валюти. Однак в матеріалах справи відсутні докази виконання чи не виконання позивачем заявок. Судом не беруться до уваги твердження відповідача на неможливість виконання умов Договору через невиконання заявок на купівлю іноземної валюти, оскільки в Договорі про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-72ю/2013/2-1 від 17.05.2013р. не передбачено погашення процентів шляхом виконання заявок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст. 530 ЦК України визначає що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно розрахунку Позивача, доданого до заяви про зменшення розміру позовних вимог, за Відповідачем станом на 24.04.2015р. по зобов'язанням зі сплати кредиту рахується:

- заборгованість за кредитом в розмірі 10 000 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 225 310 630 грн.,

- заборгованість за процентами в розмірі 64 044 доларів США 41 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 442 988 грн. 64 коп..

Як вбачається з уточнення до заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивачем допущено арифметичну помилку в прохальній частині, а саме по гривневому еквіваленту за курсом НБУ щодо заборгованості за процентами в розмірі 4 442 988 грн. 64 коп., тоді як вірною є 1 442 988 грн. 64 коп. (як вбачається з довідки про офіційний курс гривні до долара США станом на 24.04.2015р. курс долара становив 2253,1063 гривень за 100 доларів США). Тому, заборгованість за процентами в розмірі 64 044 доларів США 41 цент еквівалентно 1 442 988 грн. 64 коп.. Судом береться до уваги сума заборгованість за процентами в розмірі 64 044 доларів США 41 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 442 988 грн. 64 коп..

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1.-72ю/2013/2-1 за кредитом в розмірі - 10 000 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 225 310 630 грн., - заборгованість за процентами в розмірі 64 044 доларів США 41 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 442 988 грн. 64 коп., позичальника перед кредитором доведений та документально підтверджений, а тому суд першої інстанції правомірно задовільнив позовні вимоги у цій частині .

Щодо стягнення штрафу та пені , колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 4.2. Договору передбачено, що у разі прострочення Позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених цим Договором та тарифами, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених пп.1.1.1., 2.4., 3.2.5., 4.4., 5.4. цього Договору, позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 1 (один) процент, в національній валюті України, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим Договором.

Так, у зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за Договором Кредитор нарахував Позичальнику пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 10 310 доларів США 21 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 232 299 грн. 99 коп., - пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1 470 136 доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 33 123 748 грн. 69 коп.

Разом з тим, колегія суддів в цій частині позовних вимог, вважає за необхідне застосувати такі положення чинного законодавства.

Приписами ст. 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України).

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "'Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 19.02.93р., дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки ОСОБА_3 банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки ОСОБА_3 банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення ОСОБА_3 банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.04.15р у справі №909/660/14.

Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що позивачем здійснено нарахування пені не в національній валюті України - гривні, а в іноземній валюті - доларах США.

Слід зауважити, що суд першої інстанції зазначеного вище не врахував та помилково виходив з можливості нарахування пені за порушення грошового зобов'язання в іноземній валюті.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин вважає , що позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 10 310 (десять тисяч триста десять) доларів США 21 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 232 299 (двісті тридцять дві тисячі двісті девяносто девять) грн. 99 коп. та пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1 470 136 (один мільйон чотириста сімдесят тисячі сто тридцять шість) доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 33 123 748 (тридцять три мільйона сто двадцять три тисячі сімсот сорок вісім) грн. 69 коп. до задоволення не підлягають , а рішення господарського суду Рівненської області в цій частині підлягає скасуванню у зв»язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Крім того, відповідно до п. 4.3. Договору відповідачу нараховано штраф за прострочку кредиту в розмірі 500 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 11 265 531 грн., 50 коп., - штраф за прострочку процентів в розмірі 3 000 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 67 593 189 грн..

Перевіривши розрахунок штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, колегія суддів вважає його арифметично вірним, які становлять 500 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 11 265 531 грн., 50 коп., - штрафу за прострочку процентів в розмірі 3 000 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 67 593 189 грн., наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.При цьому апеляційним господарським судом враховуються положення ст. 627 ЦК України,яка передбачає свободу договору та приписи п.4 ст. 231 ГК України щодо розміру штрафних санкцій.

Крім того , позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми процентів в розмірі 1 129 доларів США 20 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 25 442 грн. 08 коп., та 3 % річних від простроченої суми кредиту в розмірі 100 273 доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 259 279 14 коп.,

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком - 3 % річних від простроченої суми процентів в розмірі 1 129 доларів США 20 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 25 442 грн. 08 коп., - 3 % річних від простроченої суми кредиту в розмірі 100 273 доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 259 279 14 коп., наданим позивачем і вважає його обґрунтованим і правомірно задоволеним судом першої інстанції .

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апелянта про те, що заява позивача про зменшення розміру позовних вимог являється заявою про зміну підстав позову.

Так,за приписами ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК.

Під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У пунктах 3.10 та 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Крім того, господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній має оцінити її, виходячи зі змісту такої заяви, а також - змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи.

Суд першої інстанції правомірно прийняв до розгляду заяви від 29.04. 2015р. та від 07.05.2015р., якими позивач зменшив суму заявлених до стягнення основного боргу, процентів,пені ,3% річних та штрафу, оскільки змінились лише кількісні показники за тими ж вимогами , які були заявлені в позовній заяві .

Колегія суду зауважує, що відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права рішення господарського суду Рівненської області від 07.05.2015р. у справі № 918/314/15 підлягає частковому скасуванню, а саме в частині стягнення:

- пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 10 310 доларів США 21 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 232 299 грн. 99 коп.,

- пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1 470 136 доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 33 123 748 грн. 69 коп.

В решті рішення господарського суду Рівненської області від 07.05.2015р. у справі № 918/314/15 слід залишити без змін, а саме слід стягнути з ОСОБА_1 підприємства-фірми "Інтерекопласт" (33033, м. Рівне, вул.. Гагаріна, 39, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Кредит" (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, ):

- заборгованість за кредитом в розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 225 310 630 (двісті двадцять пять мільйонів триста десять тисяч шістсот тридцять) грн.,

- заборгованість за процентами в розмірі 64 044 (шістдесят чотири тисячі сорок чотири) доларів США 41 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 442 988 (один мільйон чотириста сорок дві тисячі девятсот вісімдесят вісім) грн. 64 коп.,

-3 % річних від простроченої суми процентів в розмірі 1 129 (одну тисячу сто двадцять девять) доларів США 20 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 25 442 (двадцять пять тисяч чотириста сорок дві) грн. 08 коп.,

- 3 % річних від простроченої суми кредиту в розмірі 100 273 (сто тисяч двісті сімдесят три) доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 259 279 (два мільйони двісті пятдесят девять тисяч двісті сімдесят) 14 коп.,

- штраф за прострочку кредиту в розмірі 500 000 (пятсот тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 11 265 531 (одинадцять мільйонів двісті шістдесят пять тисяч пятсот тридцять одну) грн. 50 коп.,

- штраф за прострочку процентів в розмірі 3 000 000 (три мільйони) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 67 593 189 (шістдесят сім мільйонів пятсот девяносто три тисячі сто вісімдесят девять) грн.,

В силу ст.ст. 33, 38, 43, 47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

В звязку з частковим задоволенням позову ( на 90,17%) на підставі ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 65 896,24 грн. за подачу позовної заяви.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ( 9,83%) слід стягнути з позивача на користь відповідача 3 591,88 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги на підставі ст.49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,п.4ч.1 ст.104,ст.105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства "ОСОБА_3 Кредит" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Рівненської області від 07.05.2015р. у справі № 918/314/15 в частині стягнення пені за несвоєчану сплату процентів , пені за несвоєчасне повернення кредиту та судового збору скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення.

В позові в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне повернення кредиту відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Резолютивну частину рішення викласти в новій редакції:

" Стягнути з ОСОБА_1 підприємства-фірми "Інтерекопласт" (33033, м. Рівне, вул. Гагаріна, 39, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Кредит" (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, )

- заборгованість за кредитом в розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 225 310 630 (двісті двадцять пять мільйонів триста десять тисяч шістсот тридцять) грн.,

- заборгованість за процентами в розмірі 64 044 (шістдесят чотири тисячі сорок чотири) доларів США 41 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 442 988 (один мільйон чотириста сорок дві тисячі девятсот вісімдесят вісім) грн. 64 коп.,

- 3 % річних від простроченої суми процентів в розмірі 1 129 (одну тисячу сто двадцять девять) доларів США 20 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 25 442 (двадцять пять тисяч чотириста сорок дві) грн. 08 коп.,

- 3 % річних від простроченої суми кредиту в розмірі 100 273 (сто тисяч двісті сімдесят три) доларів США 97 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 259 279 (два мільйони двісті пятдесят девять тисяч двісті сімдесят) 14 коп.,

- штраф за прострочку кредиту в розмірі 500 000 (пятсот тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 11 265 531 (одинадцять мільйонів двісті шістдесят пять тисяч пятсот тридцять одну) грн. 50 коп.,

- штраф за прострочку процентів в розмірі 3 000 000 (три мільйони) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 67 593 189 (шістдесят сім мільйонів пятсот девяносто три тисячі сто вісімдесят девять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства-фірми "Інтерекопласт" (33033, м. Рівне, вул. Гагаріна, 39, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Кредит" на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Кредит" (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, ) судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 65 896,24 грн."

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Кредит" (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, ) на користь ОСОБА_1 підприємства-фірми "Інтерекопласт" (33033, м. Рівне, вул. Гагаріна, 39, ) судовий збір в розмірі 3 591,88 грн. за подачу апеляційної скарги.

Господарському суду Рівненської області на виконання даної постанови видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.