ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Справа № 915/496/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства

по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз

54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159

Відповідач: Комунальне підприємство Первомайської міської ради Тепло

55200, Миколаївська область, м. Первомайськ,

вул. Грушевського, 1

Про: стягнення заборгованості в сумі 1634370,07 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_1, за довіреність № 04/1192 від 01.02.2016 року;

ОСОБА_2, за довіреність № 04/1199 від 18.04.2016 року.

Від відповідача: ОСОБА_3, за довіреність №1-юр від 04.01.2016 року.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 25.04.2016 р. звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача 1453681,15 грн. - заборгованості, 11347,24 грн. 3% річних, 166359,60 грн. пені, 2982,08 грн. суму боргу, яка перевищує суму боргу з урахуванням індексу інфляції, всього - 1634370,07 грн.

30.05.2016 року за вих. № 1177 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 1398443,31 грн., пеню у сумі 102467,51 грн., 3 % річних у розмірі 7456,00 грн., суму яка перевищує суму боргу з урахуванням індексу інфляції 25969,51 грн.

Вказана заява, подана позивачем у відповідності з приписами абзацу 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, справу розглянуто з урахуванням заявлених позивачем остаточних вимог за заявою від 30.05.2016 року за вих. № 1177.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі заяви-приєднання № 09420ZQSI8DT016 від 01.01.2016 року до умов типового договору розподілу природного газу; актів наданих послуг з розподілу природного газу № МКП00002655 від 31.01.2016 року, № МКП00005258 від 29.02.2016 року, № МКП00007473 від 31.03.2016 року на загальну суму 1999897,07 грн.; банківських виписок (як доказ часткових оплат), акту звірки станом на 30.04.2016 року; норм ст.ст. 258, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобовязань по оплаті одержаних послуг.

Відповідач у відзиві (за вх. № 9918/16 від 31.05.2016 року) позовні вимоги визнає частково - лише в частині стягнення основного боргу. Щодо стягнення пені та 3 % річних, вважає, що ці суми позивачем нараховані не вірно, з порушенням кількості днів прострочення.

Також, відповідач посилаючись на норму ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та складний фінансовий стан підприємства, просить суд зменшити розмір пені на 50%.

31.05.2015 р. суд, за результатами розгляду справи, на підставі ст. 85 ГПК України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд

встановив:

Між сторонами відповідно до заяви-приєднання №09420ZQSI8DT016 від 01.01.2016 року був укладений типовий договір розподілу природного газу згідно з предметом якого позивач, як оператор ГРМ, зобовязався надати споживачу послуги з розподілу природного газу, а відповідач, як споживач, зобовязався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначених цим договором.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що обєм розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених кодексом газорозподільних систем та цим договором.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Розділом 6 сторони передбачили, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.3 договору); оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем , який є побутовим, до 05 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунку оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ (п.6.4 договору).

За умовами п.12.1 договору сторони дійшли згоди, що даний договір укладається на невизначений строк.

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються загальними положеннями чинного законодавства про надання послуг.

Так, відповідно до п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони(замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору за період: січень, лютий та березень 2016 року відповідачу позивачем було розподілено природного газу в кількості 2305,41 тис. куб.м. на загальну суму 1999897,07 грн., що підтверджується наступними актами наданих послуг з розподілу природного газу: за січень 2016 р. № МКП00002655 на суму 1102809,97 грн., за лютий 2016 р. № МКП00005258 на суму 712846,49 грн., та за березень 2016 р. № МКП00007473 на суму 184240,61 грн.

Наведені акти підписані та скріплені печатками обох підприємств, без розбіжностей та зауважень.

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач свої договірні зобовязання щодо розрахунків за надані послуги по розподілу газу у вказаний період виконав частково, сплативши (в період з 01.01.2016 року по 26.05.2016 року) лише 601453,76 грн.

Водночас, як у відзиві так і у судовому засіданні представник відповідача повністю погодився з наявністю у нього даної заборгованості перед позивачем.

За приписами ст.ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду належних доказів які б свідчили про вчасну та повну оплату позивачу за розподілений природний газ у спірний період.

Отже, за перевіркою суду сума основної заборгованості у відповідача перед позивачем по спірним відносинам за період з січня по березень 2016 року, дійсно складає в розмірі 1398443,31 грн. (1999897,07 грн. 601453,76 грн.)

Відповідно до приписів ст. ст. 526, 525, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Умовами п. 8.2 договору сторони дійшли згоди, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім наведеного, за умовами норм ст.ст. 610, п. 1 ст. 612, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, не оплативши в повному обсязі отримані послуги, порушив взяті на себе договірні зобовязання.

За змістом п. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм, обставин справи, суд перевірив як нарахування, здійсненні позивачем до стягнення з боржника господарських санкцій так і контрозрахунок відповідача, і дійшов висновку, що розрахунок суду повністю узгоджується з розрахунками позивача та складає в розмірі: 7456,00 грн. 3% річних (за період з 20.02.2016 р. по 26.05.2016 р.), 25969,51 грн. сума боргу з урахуванням індексу інфляції (за період за березень та за квітень 2016 р.) та 102467,51 грн. пені (за період з 20.02.2016 р. по 26.05.2016 р.).

Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволенню їх в повному обсязі.

Разом з тим, у відзиві та у судовому засіданні відповідач просить суд зменшити розмір пені на 50 %, посилаючись на наступні докази виняткових обставин для зменшення розміру неустойки: звіт про фінансові результати за 2015 рік, згідно з яким підприємство має складний фінансовий стан; звіти з праці за січень грудень 2014 року, за січень грудень 2015 року та січень лютий 2016 року про несвоєчасну оплату праці працівникам підприємства; розрахунок обсягу заборгованості в розмірі 5503979,46 грн. за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію, що подана населенню відповідачем за період з 2010 по 2016 роки; інформацію щодо заборгованості за послуги теплопостачання абонентів перед підприємством, відповідно до якої розмір боргу складає 9790888,55 грн.; розрахунки розподілу грошових сум по зведеним виконавчим провадженням, що становлять в розмірі понад 7 млн. грн.; постанову про відкриття виконавчого провадження у відділі ДВС Первомайського МРУЮ від 18.05.2015 року; постанови про арешт коштів, майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження; витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Представник позивача усно заперечив в судовому засіданні щодо 50% зменшення розміру пені.

Розглянувши вказане прохання відповідача та оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені висновки по справі, процесуальні норми та враховуючи: інтереси обох сторін правочину, а також те, що: відповідач визнав перед позивачем суму основного боргу; надав суду фінансовий звіт за 2014 2015 роки згідно з яким підприємство має складну фінансову ситуацію; наявність зведених виконавчих проваджень на загальну суму понад 7 млн. грн., арешт коштів на рахунках рухомого та нерухомого майна підприємства; заборгованість абонентів за отримані послуги; відсутність по спірним відносинам збитків у позивача, суд вважає доцільним та можливим зменшення розміру пені по даній справі на 30% та встановити її розмір в сумі 71727,26 грн. (102467,51- (102467,51* 30%).

Отже, за вищенаведених обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем при поданні до суду позову на загальну суму стягнення 1634370,07 грн. було сплачено 24515,55 грн. судового збору (платіжним дорученням № 4500 від 07.04.2016 року).

Остаточно розмір заявлених позовних вимог з урахування їх зменшення становить 1534336,33 грн. Отже, сплаті підлягає судовий збір в сумі 23015,04 грн. За наслідками здійснення висновків, судовий збір в залишку 1500,51 грн. (24515,55 - 23015,04) підлягає поверненню з Державного бюджету України відповідно до приписів п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», як внесений судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до положень п. 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається:

- в ухвалі, якою здійснюється відмова у прийнятті або повернення заяви (скарги), за подання якої сплачується судовий збір, або

- в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом).

Відповідно ж до ст. 49 ГПК України судовий збір слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням того, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Отже, з наведеного вбачається, що стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 23015,04 грн.

Таким чином, керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 82-1, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Первомайської міської ради Тепло (55200, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Грушевського, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159, код ЄДРПОУ 05410,31 грн. - заборгованості, 7456,00 грн. 3% річних, 71727,26 грн. пені, 25969,51 грн. суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 23015,04 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову щодо стягнення пені відмовити.

4. Повернути Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159, ) з Державного бюджету України надлишково сплачений судовий збір в сумі 1500,51 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 06 червня 2016 року.

Суддя О.Г.Смородінова