ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2016 р. Справа № 911/699/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дессаж Девелопмент Холдинг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурмандіз»

про стягнення 983 952,79 грн

За участю представників:

від позивача Скиба Т.В. (дов. №23/02/2016 від 23.02.2016);

від відповідача не з'явились.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дессаж Девелопмент Холдинг» (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурмандіз» (далі - відповідач) про стягнення 983 952,79 грн заборгованості, з яких: 582 242,00 грн боргу по сплаті орендної плати за договором суборенди №21Ц від 22.10.2014, 19 598,03 грн боргу за комунальні платежі за січень 2016 року, 48 788,02 грн пені, 291 121,00 штрафу, 8 939,19 грн інфляційних втрат та 33 264,55 грн 30% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором суборенди №21Ц від 22.10.2014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.03.1016 порушено провадження у справі № 911/699/16, розгляд справи призначено на 07.04.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.04.2016 розгляд справи відкладено на 28.04.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.04.2016 продовжено строк вирішення спору у справі №911/699/16 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 19.05.2016.

16.05.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 16.05.2016 (вх. №10224/16 від 16.05.2016), згідно якої позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 48 788,02 грн пені, 8 939,19 грн інфляційних втрат та 33 264,55 грн 30 % річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Абзацами четвертим та п'ятим пункту 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору залишається вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі. Зменшення розміру позовних вимог згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України „Про судовий збір" є підставою для повернення відповідної суми судового збору; що ж до інших судових витрат, то в такому разі вони у відповідній частині покладаються на позивача. Якщо ж таке зменшення пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині з урахуванням припису частини другої статті 49 ГПК може бути покладений на відповідача.

Зазначена вище заява про зменшення позовних вимог (вх. №10224/16 від 16.05.2016) прийнята судом до розгляду.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

У судовому засідання 19.05.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання 19.05.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

21.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Централізована енергопостачальна компанія» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дессаж Девелопмент Холдинг» (орендар) укладено договір оренди №01/14, згідно якого орендодавець зобов'язався передати орендарю у тимчасове платне користування нерухоме майно, а орендар зобов'язався прийняти об'єкт та своєчасно сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 5.3 договору договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 30.09.2017.

22.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дессаж Девелопмент Холдинг» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гурмандіз» (суборендар) укладено договір суборенди №21Ц, згідно якого орендар зобов'язався передати суборендарю у тимчасове платне користування нерухоме майно, а суборендар зобов'язався прийняти об'єкт та своєчасно сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 2.1 договору договір діє з дати підписання і до 30.09.2017, а в частині виконання зобов'язань фінансового характеру - до їх повного виконання.

Згідно п. 4.1 договору щомісячна суборендна плата за користування приміщенням складає 125 704,55 грн.

Пунктом 4.2 договору визначено, що окремо на основі рахунків орендаря компенсуються видатки за комунальні послуги, які фактично отримує суборендар (електроенергія, водопостачання, водовідведення, телефонні мережі), відповідно до тарифів на комунальні послуги, та інші додаткові послуги, надання яких погоджено сторонами.

Відповідно до п. 4.3 договору суборендар щомісячно сплачує орендну плату (передплата) за наступний місяць шляхом перерахування на банківський рахунок орендаря 100% місячної орендної плати не пізніше першого числа місяця, за який вноситься така плата. Інші рахунки сплачуються суборендарем протягом 3-х днів з моменту виставлення рахунку. У випадку неотримання рахунку до 20-го числа місяця, що слідує за звітним, суборендар зобов'язується компенсувати видатки за комунальні та інші додаткові послуги до 30-го числа місяця, що слідує за звітним, в розмірі, сплаченому в попередньому місяці.

01.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дессаж Девелопмент Холдинг» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гурмандіз» (суборендар) укладено додаткову угоду до договору суборенди №21Ц від 22.10.2014, згідно умов якої сторони погодили в суборенду додаткові приміщення та встановили розмір щомісячної орендної плати у розмірі 125 732,50 грн.

01.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дессаж Девелопмент Холдинг» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гурмандіз» (суборендар) укладено додаткову угоду до договору суборенди №21Ц від 22.10.2014, згідно умов якої сторони погодили передати в суборенду додаткові приміщення та встановили розмір щомісячної орендної плати у розмірі 145 560,50 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов договору та додаткових угод до нього 01.11.2014, 01.02.2015 та 01.03.2015 орендар передав, а суборендар прийняв приміщення, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Зрошувальна, 5, що підтверджується актами приймання-передачі від 01.11.2014, від 01.02.2015 та від 01.03.2015, підписаних і скріплених печатками обох сторін договору.

Судом встановлено, що станом на 23.02.2016 відповідач частково не виконав умови договору, не сплатив орендну плату та плату за комунальні послуги, таким чином станом на 23.02.2016 мав заборгованість у розмірі 582 242,00 грн за оренду приміщень за період з листопада 2015 року по лютий 2016 року та заборгованість за комунальні послуги за лютий 2016 року у розмірі 19 598,03 грн, що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків станом на 22.02.2016 та актами здачі-приймання послуг (надання послуг) № від 30.11.2015, №000000105 від 31.12.2015, № від 31.01.2016 та № від 31.01.2016.

22.12.2015 позивач направив на адресу відповідача претензію №1/2015 з проханням погасити заборгованість.

Судом встановлено, що відповідач після звернення позивача з позовом повністю розрахувався по основній заборгованості з орендної плати та плати за комунальні послуги, що підтверджується платіжними дорученнями №622 від 23.02.2016, №80 від 09.03.2016, №86 від 15.03.2016, №88 від 17.03.2016 та №687 від 17.03.2016.

Відтак, позивач скористався правом передбаченим ст. 22 ГПК України та зменшив позовні вимоги, просив стягнути таким чином штрафні санкції за неналежне виконання умов договору.

Відтак, предметом позову, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.05.2016 (вх. №10224/16 від 16.052016) є вимоги про стягнення 48 788,02 грн пені, 8 939,19 грн інфляційних втрат та 33 264,55 грн 30% річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли орендні правовідносини.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором суборенди №21Ц від 11.10.2014 позивачем за період з 02.11.2015 по 23.02.2016 нарахована пеня в сумі 48 788,02 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно п. 8.2 договору за несвоєчасне внесення суми щомісячної орендної плати чи компенсацію видатків за комунальні послуги та інші додаткові послуги суборендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості. А у випадку, якщо таке прострочення складає більше 30 днів, окрім пені, сплачується штраф в розмірі двомісчної орендної плати. Суборендар сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 % річних від простроченої суми.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданих ним розрахунках пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 02.11.2015 по 23.02.2016 становить 48 788,02 грн. Отже, вимога про стягнення 48 788,02 грн пені є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача 8 939,19 грн інфляційних втрат за період з листопада 2015 року по по січень 2016 року та 33 264,55 грн 30% річних за період з 02.11.2015 по 23.02.2016.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що п. 8.2 договору сторони погодили, що у випадку прострочення сплати орендної плати та комунальних платежів, суборендар також сплачує інфляційні втрати та 30% річних.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 30 % річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку інфляційних втрат та 30 % річних, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період з листопада 2015 року по січень 2016 року складає 8 879,19 грн інфляційних втрат та за період з 02.11.2015 по 23.02.2016 33 323,73 грн 30 % річних. Відтак, вимоги про стягнення 8 939,19 грн інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 8 879,19 грн та вимога про стягнення 33 264,55 грн 30 % річних підлягає задоволенню повністю, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про стягнення 48 788,02 грн пені, 8 939,19 грн інфляційних втрат та 33 264,55 грн 30 % річних підлягають задоволенню у розмірі 48 788,02 грн пені, 8 879,19 грн інфляційних втрат та 33 264,55 грн 30% річних.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Крім того, в своїй заяві про зменшення позовних вимог від 16.05.2016 (10224/16 від 16.05.2016) позивач просив суд повернути надлишково сплачений судовий збір в розмірі 13 381,29 грн.

Частиною 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Судом встановлено, що ціна позову, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, становить 90 991,76 грн. Відтак судовий збір, що підлягав сплаті за подання позову майнового характеру мав становити 1 378,00 грн.

Позивач при поданні позову сплатив в доход Державного бюджету 14 759,29 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №153 від 23.02.2016.

Відтак, з урахуванням зменшення позовних вимог, позивач надмірно сплатив 13 381,29 грн судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, підставою для повернення сплаченого судового збору є сплата судового збору в більшому розмірі, а тому судовий збір у розмірі 13 381,29 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурмандіз» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Січнева, буд. 1; ідентифікаційний код 34374348) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дессаж Девелопмент Холдинг» (03115, м. Київ, вул. Федора Кричевського, буд. 19; ідентифікаційний код 38507059) 48 788 (сорок вісім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень) 02 коп. пені, 8 879 (вісім тисяч вісімсот сімдесят дев'ять гривень) 19 коп. інфляційних втрат, 33 264 (тридцять три тисячі двісті шістдесят чотири гривні) 55 коп. 30% річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Дессаж Девелопмент Холдинг» (03115, м. Київ, вул. Федора Кричевського, буд. 19; ідентифікаційний код 38507059) з Державного бюджету України 13 381 (тринадцять тисяч триста вісімдесят одну гривню) 29 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №153 від 23.02.2016, що знаходиться в матеріалах справи №911/699/16.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 26.05.2016

Суддя В.М. Антонова