РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/4964/16 25.05.16 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРЕНТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство "Нова Справа"

про стягнення 37 522,01 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Острянка М.М. за довіреністю № 264 від 06.04.2016 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮРЕНТ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство "Нова Справа" про стягнення 37 522,01 грн.

Ухвалою суду від 24.03.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.04.2016 р.

19.04.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.04.2016 р. представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 19.04.2016 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 11.05.2016 р.

11.05.2016 р. від позивача надійшло повідомлення про часткову сплату заборгованості відповідачем.

У судовому засіданні 11.05.2016 р. оголошувалась перерва до 25.05.2016 р.

25.05.2016 р. від позивача надійшло повідомлення про часткову сплату заборгованості відповідачем.

У судовому засіданні 25.05.2016 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, за вирахуванням сплачених відповідачем коштів.

Представник відповідача у судове засідання 25.05.2016 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву та витребуваних судом матеріалів не надав; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 25.05.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.02.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮРЕНТ" (надалі - позивач, Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство "Нова Справа" (надалі - відповідач, Суборендар) укладено Договір №7/1/14-0081/302 суборенди нерухомого майна (надалі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Договору, Орендодавець зобов'язується передати у строкове платне користування нерухоме майно, вказане у Додатку 1 до цього Договору (надалі іменуються «майно» або «об'єкт»), а Суборендар зобов'язується прийняти це майно, своєчасно вносити плату за користування ним та інші платежі, передбачені Договором, і після припинення цього Договору повернути майно Орендодавцю в належному стані. Майно, яке підлягає передачі Суборендарю придатне для використання його за метою, визначеною в п.2.1 цього Договору. Суборендар особисто до підписання цього Договору оглянув майно, істотних недоліків, які перешкоджали б Суборендарю використовувати майно за призначенням під час його огляду не виявлено.

За умовами п. п. 5.1. - 5.7. Договору, розрахунок розміру плати за користування майном та інших платежів, покладених цим Договором на Суборендаря, здійснюється Орендодавцем виходячи з розміру загальної розрахункової площі об'єкта. Загальна розрахункова площа об'єкта становить суму площі об'єкта та фактора приміщень спільного користування у розмірі 10% від площі об'єкта. Розрахунок загальної розрахункової площі наведений у Додатку 1 до цього Договору. Вартість плати за користування майном встановлюється за домовленістю Сторін і зазначається у Додатку 1 до цього Договору. Окрім плати за користування майном Суборендар сплачує Орендодавцю компенсацію вартості спожитих Суборендарем комунальних послуг та електроенергії, а також компенсує Орендодавцю витрати на експлуатацію і утримання майна. Плата за користування майном, компенсація вартості спожитих Суборендарем комунальних послуг і електроенергії, витрат Суборендодавця на експлуатацію і утримання майна здійснюються Суборендарем щомісячно не пізніше 10-го числа кожного місяця. При цьому плата за користування майном вноситься Суборендарем наперед до 10 числа кожного поточного місяця, а компенсаційні платежі за послуга та витрати, спожиті (понесені) у попередньому місяці. Для здійснення розрахунків за цим Договором встановлюється розрахунковий період - один місяць, з першого по останнє число кожного місяця, окрім розрахунків по відшкодуванню вартості спожитих Суборендарем комунальних послуг та електроенергії, для яких розрахунковий період встановлюється з 21 по 20 число кожного місяця. Для здійснення платежів за цим Договором Орендодавець виписує рахунки на оплату, які Суборендар зобов'язаний самостійно, не пізніше 5-го числа кожного місяця, отримувати у Орендодавця. Неотримання або несвоєчасне отримання рахунка Суборендарем не є підставою для звільнення його від обов'язку по сплаті платежів за цим Договором та від відповідальності за несвоєчасне їх здійснення.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

01.02.2014 р. за Актом передачі-приймання нерухомого майна в суборенду позивач передав, а відповідач прийняв орендоване за Договором майно.

За актом передачі-приймання нерухомого майна (повернення із суборенди) від 31.03.2015 р. відповідач повернув, а позивач прийняв орендоване майно.

Як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за Договором щодо сплати грошових коштів належним чином та у встановлені строки не виконував, у зв'язку з чим допустив заборгованість перед позивачем, загальний розмір якої станом на дату звернення позивача до суду становив 16 502,57 грн.

Під час розгляду справи, а саме 14.04.2016 р., 28.04.2016 р., 10.05.2016 р. та 18.05.2016 р. відповідач сплатив заборгованість частково, на загальну суму 13 000,00 грн., що підтверджується відповідними доказами, наданими позивачем.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату вирішення справи складає 3 502,57 грн.

За умовами п. 9.2. Договору, за кожен день прострочення внесення Суборендарем платежів покладених на нього цим Договором Суборендар, на вимогу Орендодавця, сплачує останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

За розрахунком позивача, відповідачу нараховано пеню за період з 02.04.2015 р. по 12.03.2016 р. (346 днів), у загальному розмірі 10 329,49 грн.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, судом здійснено власний розрахунок суми пені за Договором, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України:

Сума боргу, грн.Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
21502,5712.09.2015 - 24.09.20151327,0000 %0,148 %*413,56
21502,5725.09.2015 - 29.10.20153522,0000 %0,121 %*907,23
21502,5730.10.2015 - 09.11.20151122,0000 %0,121 %*285,13
16502,5710.11.2015 - 17.12.20153822,0000 %0.121 %*755.95
16502,5718.12.2015 - 28.01.20164222,0000 %0.121 %*835,53
16502,5729.01.2016 - 03.03.20163522,0000 %0.120 %*694,37
16502,5704.03.2016 - 12.03.2016922,0000 %0.120 %*178,55

Таким чином, загальна сума пені за договором складає 4 070,32 грн.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 070,32 грн. пені (розраховані за 6 місяців) такими, що підлягають задоволенню, у задоволенні решти вимог про стягнення суми пені необхідно відмовити.

Умовами п. 9.3. Договору сторони домовились, що у випадку прострочення виконання Суборендарем грошового зобов'язання Суборендар, на вимогу Орендодавця, сплачує останньому проценти у розмірі 30 (тридцять) відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом та не спростованим у встановленому законом порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 4 811,88 грн. інфляційних втрат та 5 878,07 грн. 30 % річних (на підставі ст. 625 ЦК та п. 9.3. Договору).

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач відзиву на позовну заяву та будь-яких заперечень по суті спору не надав, тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору. У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається. Про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Оскільки відповідачем сума заборгованості у загальному розмірі 13 000,00 грн. сплачена після порушення провадження у справі, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 503,57 грн. заборгованості, 4 070,32 грн. пені, 4 811,88 грн. інфляційних втрат та 5 878,07 грн. 30 % річних суд вважає обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 13 000,00 грн. заборгованості.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство "Нова Справа" (02230, м. Київ, вул. Боженко, буд. 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРЕНТ" (02090, м. Київ, вул. Сосюри, 5; ) 3 502 (три тисячі п'ятсот дві) грн. 57 коп. заборгованості, 4 070 (чотири тисячі сімдесят) грн. 32 коп. пені, 4 811 (чотири тисячі вісімсот одинадцять) грн. 88 коп. інфляційних втрат, 5 878 (п'ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 07 коп. 30 % річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 30.05.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна