ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016 року Справа № 904/1244/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Вечірка І.О. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Науменка І.М.

секретар: Петровська А.В.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року

у справі № 904/1244/16

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", м. Дніпропетровськ

2.Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 47 672,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року у справі № 904/1244/16 (суддя Рудовська І.А.) позов задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 8 603,76 грн. заборгованості за кредитом, 17 074,16 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 21 994,78 грн. пені. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального права, що регулюють позовну давність;

- в процесі розгляду справи ФОП ОСОБА_1 було надано відзив на позов, у якому зазначалось, що ухвалою господарського суду Волинської області від 16.12.2013 року у справі № 903/1109/13 позовні вимоги за ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було залишено без розгляду в зв'язку із ненаданням ПАТ КБ "ПриватБанк" витребуваних судом документів та нез'явлення в судове засідання представника позивача. Копія ухвали була надана відповідачем ФОП ОСОБА_1 до відзиву. Текст ухвали також міститься в єдиному державного реєстрі судових рішень. У відзиві на позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 просив суд застосувати строк позовної давності.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 02.06.2016 року.

Представники сторін наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Беручи до уваги, що неявка представників сторін у судове засідання не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи по суті у відсутності представників сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

29.02.2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" та ФОП ОСОБА_1 про стягнення 47 672,70 грн. (а. с. 3-31).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 10.03.2015 року (а. с. 1).

09.03.2016 року до господарського суду Дніпропетровської області відповідач-2 (ФОП ОСОБА_1.) подав відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати до правовідносин сторін строк позовної давності (а. с. 53).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2016 року розгляд справи відкладено на 05.04..2016 року (а. с. 52).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016 року відкладено розгляд справи на 12.04.2016 року (а. с. 65).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 8 603,76 грн. заборгованості за кредитом, 17 074,16 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 21 994,78 грн. пені. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору (а. с. 83-85).

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення від 12.04.2016 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.11.2007 року між ПриватБанком (надалі - Банк) та Підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Клієнт) був укладений Договір про надання овердрафтного кредиту на картковий рахунок № vov435 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов'язується здійснювати овердрафтне обслуговування Клієнта на підставі Заявки на встановлення овердрафтного кредиту на картковий рахунок, що полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами Клієнта із використанням корпоративних платіжних карт, понад залишок засобів на картковому рахунку Клієнта № 5151, відкритому в Банку (надалі - картрахунок), за рахунок кредитних засобів у межах ліміту, встановленого відповідно до п. 1.3 даного Договору шляхом дебетування картрахунку При цьому утворюється дебетове сальдо (п. 1.1 Договору про надання кредиту).

У відповідності із пунктом 1.2 Кредитного договору кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків та винагороди в зазначені даним Договором терміни.

В пункті 1.3 Кредитного договору передбачено, що на момент підписання договору ліміт складає 10 000,00 грн.

Згідно із пунктом 1.4 Кредитного договору проведення платежів Клієнта в порядку, встановленому даним Договором, здійснюється Банком у термін по 11.11.2008 року.

Пунктом 2.2.3 Кредитного договору встановлено, що здійснювати погашення кредиту, отриманого в межах установленого Ліміту, необхідно не пізніше терміну закінчення періоду безперервного користування кредитом, встановленого пунктом 1.5 даного Договору.

Відповідно до пункту 1.5 Кредитного договору проведення платежів Клієнта здійснюється Банком в межах ліміту і термін, встановлених згідно з пунктами 1.3, 1.4 даного Договору, з періодом безперервного користування кредитом не більше 30 днів. Періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на картрахунку. Початком періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на картковому рахунку Клієнта при закритті банківського дня. Зменшення чи зростання заборгованості по кредиту в цей період не впливають на зміну дати початку періоду безперервного користування кредитом. Датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, по закінченні якого на картковому рахунку зафіксоване нульове дебетове сальдо.

В пункті 4.1 Кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на картрахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки виходячи з диференційованої процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений у Додатку № 2 до даного Договору.

Пунктом 4.2 Кредитного договору встановлено, що у відповідності із статтею 212 Цивільного кодексу України при порушенні Клієнтом якого-небудь із зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.3.4 даного Договору, Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі подвійної ставки річних інтервалу "16-30 днів" від суми залишку непогашеної заборгованості.

Таким чином, на виконання умов Кредитного договору позивачем надано відповідачу-2 кредитний ліміт згідно з умовами даного Договору. Проте, відповідачем-2 не здійснено погашення заборгованості за кредитом у встановлені строки.

Згідно із представленим позивачем розрахунком у відповідача-2 утворилась заборгованість перед позивачем, що складає 47 672,70 грн. заборгованості, яка складається з 8 603,76 грн. - заборгованості за кредитом, 17 074,16 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 21 994,78 грн. - пені.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов'язань відповідача-2 за Кредитним договором між позивачем (Кредитор) та відповідачем-1 (Поручитель) 11.11.2013 року було укладено Договір поруки № 949VOLPD0116F0 (надалі - Договір поруки) (а. с. 27), відповідно до умов якого предметом Договору поруки є надання поруки Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Боржник) всіх своїх обов'язків за Договором № vov435 від 12.11.2007 року (Кредитного договору).

У відповідності із пунктом 2.1 Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обов'язків по Кредитному договору в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, зазначених в Кредитному договорі.

Відповідно до пункту 4 Договору поруки за Кредитним договором Поручитель і Боржник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Згідно з пунктом 5 Договору поруки у випадку невиконання Боржником будь-якого обов'язку, передбаченого пунктом 1 даного Договору, Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов'язку.

В пункті 6 Договору поруки встановлено, що Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі Кредитора продовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога щодо виконання обов'язків за Кредитним договором міститься в претензії № 949VOLPD0116F0 від 28.01.2016 року (направлена на адресу відповідача-1 01.02.2016 року) (а. с. 31).

Наведені обставини стали причиною виникнення спору.

Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності із статтею 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач набув право на отримання з відповідачів-1,2 солідарно суми 8 603,76 грн. заборгованості за кредитом, 17 074,16 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 21 994,78 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Разом з тим, слід звернути увагу, що в ході вирішення справи в суді першої інстанції відповідачем-2 було заявлено про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог.

Згідно із статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В пункті 5.7 Кредитного договору від 12.11.2007 року встановлено, що терміни давності позову за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюються сторонами тривалістю у 5 років.

Частинами 3-5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущений без поважних причин, суд на підставі статті 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності. При цьому, у разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається із матеріалів справи, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач-2 посилався на пропуск строку позовної давності щодо заявлених вимог позивача.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Натомість, згідно положень статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Із виписки по розрахунковому рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення кредиту відповідачем-2 відбулось 11.11.2008 року.

З огляду на умови Кредитного договору та норму статті 264 Цивільного кодексу України суд першої інстанції обґрунтованого звернув увагу на те, що перебіг позовної давності розпочався заново з 11.11.2008 року, коли відповідач-2 здійснив останню проплату по Договору.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитись із висновком місцевого господарського суду про те, що на час вирішення спору строк позовної давності ще не сплинув.

Відповідно до пункту 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" правила переривання перебігу позовної давності застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.10.2013 року господарським судом Волинської області порушено провадження у справі № 07/903/1109/13 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 37 312,10 грн.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 16.12.2013 року у справі № 903/1109/13 позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 37 312,10 грн. залишено без розгляду.

Згідно з пунктом 4.4.3 Постанови Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" з огляду на вимоги частини 1 статті 265 Цивільного кодексу України залишення господарським судом позову без розгляду з підстав, зазначених у частині 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку.

Місцевим господарським судом на підставі не належної оцінки наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що строк позовної давності за позовними вимогами ПАТ КБ "ПриватБанк" було перервано у відповідності до статті 264 Цивільного кодексу України поданням 28.10.2013 року позову до господарського суду Волинської області. В зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк, в межах якого позивач звернувся до суду з позовною вимогою про захист цивільного права або інтересу не сплинув, позовні вимоги є такими, що пред'явлені в межах строку позовної давності.

Проте, строк позовної давності за заявленими позивачем вимогами сплинув відповідно до пункту 5.7. Кредитного договору та норми статті 264 Цивільного кодексу України 11.11.2013 року і з того часу у встановленому законодавством України порядку не переривався.

При цьому, слід звернути увагу, що позивач протягом тривалого часу не вживав заходів, спрямованих на стягнення з відповідачів-1,2 заборгованості за Кредитним договором.

З урахуванням викладеного та виходячи з того, що позивачем не наведено і не обґрунтовано, а апеляційним господарським судом не встановлено поважних причин пропуску позивачем позовної давності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у позові з підстав пропуску позовної давності.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року має бути скасовано. Необхідно прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на позивача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року у справі № 904/1244/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

"В задоволенні позовних вимог відмовити".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.06.2016 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.М. Науменко