РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016Справа №910/19057/15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНО"

до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг"

про визнання поруки припиненою

Представники сторін:

від позивача: Курбак Ж.Б. - представник за довіреністю № б/н від 28.03.2016 р.;

від відповідача-1: Нейрановський А.О. - представник за довіреністю № 3-243110/24451 від 18.12.2015 р.;

від відповідача-2: не з'явився.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНО" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про визнання поруки припиненою.

Рішенням господарського суду м. Києва від 23.09.2015 р. у справі №910/19057/15 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,РЕНО" на рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015р. у справі № 910/19057/15 задоволено. Рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015р. у справі № 910/19057/15 скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано поруку за договором поруки № 187 від 20.08.2007р., укладеним між відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" та товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНО", припиненою. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (код 09807856) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНО" (код 30844350) 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (код 09807856) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНО" (код 30844350) 1 339,80 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2016 р. касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 р. у справі №910/19057/15 та рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2015 р. - скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду м. Києва № 04-23/521 від 16.03.2016 р., відповідно до п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/19057/15.

В результаті зазначеного автоматичного розподілу справу №910/19057/15 передано на новий розгляд судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.03.2016 р. прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено на 11.04.2016 р.

07.04.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

11.04.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав заперечення по справі, клопотання про залучення іншого відповідача.

У судове засідання 11.04.2016 р. представник третьої особи не з'явився, вимоги ухвали суду від 21.03.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 017.

Представник відповідача підтримав подане клопотання про залучення іншого відповідача.

Представник позивача не заперечував проти даного клопотання відповідача.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.04.2016 року клопотання публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про залучення товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" в якості відповідача по справі задоволено. Залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" (08290, Київська обл, смт. Гостомель, вул. Радгоспна, 34, ) в якості відповідача по справі. Розгляд справи відкладено на 17.05.2016 року.

16.05.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав пояснення по справі.

В судове засідання 17.05.2016 року представник відповідача-2 не з'явився, вимоги ухвали суду від 21.03.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 015.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача-1 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

20.08.2007 року між відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" (позичальник) укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію № 45-01-07 (кредитний договір), який додатковою угодою № 14 викладено у новій редакції.

За умовами кредитного договору в редакції додаткової угоди №14 від 14.09.2012 року банк відкрив позичальникові невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 5 870 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 18 грудня 2014 року і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору.

Так, п.3.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди №14 від 14.09.2012 року передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками:

а) 10,00% (десять процентів) річних за період з дня проведення реструктуризації кредитної заборгованості до терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1 цього договору;

б) 15,00% (п'ятнадцять процентів) річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1 цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п. 4.5, 6.1 цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості зі кредитом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.08.2007 року між відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" (кредитор), товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНО" (поручитель ) та товаристом з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг» укладено договір поруки № 187.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

В подальшому, між сторонами до договору поруки укладені додаткові угоди №1 від 01.02.2008 року, №2 від 18.02.2008 року, №3 від 11.08.2008 року, №4 від 23.12.2009 року та №5 від 14.09.2012 року.

Згідно з договором поруки (в редакції додаткової угоди № 5 від 14.09.2012 р.) товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНО" зобов'язалось перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 45-01-07 від 20.08.2007 р., укладеному між кредитором і боржником, у відповідності до якого боржнику надано кредит у розмірі 5870 000,00 доларів США, зі сплатою 10% річних, у випадку порушення п. 8.3 кредитного договору - в розмірі 12% річних, а за користування кредитом з моменту, вказаному в підпункті "б" п. 3.1 даного кредитного договору, зі сплатою процентів у підвищеному розмірі, строком погашення кредиту 18.12.2014 р.

Поручитель підтверджує, що він ознайомлений з додатковою угодою №14 від 14.09.2012 року до кредитного договору та погоджується з його умовами.

Як зазначено позивачем, в 2014 році, під час розгляду цивільної справи в Центрально-Міському суді м. Кривого Рогу за позовом ПАТ "Фінанси та Кредит" до ТОВ «Агрохолдинг», ТОВ «РЕНО», ОСОБА_3., ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, йому стало відомо, що між ТОВ «Агрохолдинг» та ПАТ "Фінанси та Кредит" укладено додаткову угоду № 15 від 18.02.2013 року, відповідно до якої були внесені зміни щодо процентної ставки в бік збільшення, внаслідок чого збільшився обсяг зобов'язань ТОВ «РЕНО» як поручителя.

Відповідно до ч.1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань по кредитному договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, в т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, оплаті комісійної винагороди, оплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Пунктом 4.4 договору поруки передбачено, що внесення змін та доповнень в кредитний договір, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без згоди поручителя.

Пунктом 3.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 15) визначено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками:

а) 10% річних за період з дня проведення реструктуризації кредитної заборгованості до терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1 договору;

b) 20% річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1 договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п. 4.5, 6.1 цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

У пункті 4.5 кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 15) зазначено, що якщо позичальник не надав банку на його вимогу в зазначений строк документи, що підтверджують цільове використання кредитних коштів або з наданих документів не можна дійти однозначного висновку про їх цільове використання, а також у разі використання кредитних коштів на цілі інші, по відношенню до вказаних в п 4.1 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів і сплати процентів, а позичальник зобов'язаний повернути кредитні кошти і сплатити усі проценти впродовж одного робочого дня з моменту отримання вимоги від банку, а також сплатити штраф у розмірі, встановленому п. 7.2 цього договору.

З пункту 6.1. договору (в редакції додаткової угоди № 15) вбачається, що банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів і сплати процентів за увесь період користування кредитом до настання терміну, що вказаний у п. 1.1 цього договору, позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти і сплатити усі проценти протягом одного робочого дня з моменту отримання вимоги від банку у випадках:

а) позичальник надав банку будь-які документи, що містять неправдиві відомості або підроблені документи;

б) позичальник в період дії цього договору порушував будь-які умови цього договору, визначених вказаним пунктом випадках.

Пунктом 8.3 кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 15), зокрема, встановлено, що позичальник зобов'язується без письмової згоди банку не відкривати в установах інших банків поточні рахунки, не отримувати нових позик і кредитів, не виступати гарантом та поручителем по зобов'язаннях третіх осіб до моменту повернення кредиту та виконання інших зобов'язань за цим договором.

Також у п. 8.3 кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 15) сторони дійшли згоди, що в разі порушення цього пункту договору, процентна ставка, що вказана в п. 3.1 "а" цього договору змінюється і встановлюється в розмірі 20% річних.

Відповідно до ч.1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч.1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі N 6-160цс13.

При цьому, згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 р., збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року передбачено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Пунктом 3.6 кредитного договору в редакції додаткової угоди №14 від 14.09.2012 року передбачено, що у разі зміни облікової ставки Національного банку України або істотної зміни кон'юктури кредитного ринку, процентна ставка за користування кредитними ресурсами може бути змінена на вимогу банку. У вказаних випадках банк має право змінити розмір процентної ставки, попередивши про це письмово позичальника не менше ніж за 10 робочих дні.

Крім того у п.3.8 кредитного договору в редакції додаткової угоди №14 від 14.09.2012 року зазначено, що у випадках, що вказані в п.3.7 і п.8.3 цього договору, процентна ставка за користування кредитними коштами сплачується позичальником в розмірі, що встановлений вказаними пунктами цього договору. У випадку порушення позичальником умов, що вказані в п.3.7 і п.8.3 цього договору одночасно, процентна ставка за користування кредитними коштами сплачується позичальником в більшому розмірі з тих, що встановлені вказаними пунктами цього договору.

У постанові Верховного суду України від 17.01.2011 року у справі №3-62г10 зазначено, що підстави для припинення поруки відсутні, оскільки закон пов'язує припинення договору поруки не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою, а із зміною основного зобов'язання, за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу його відповідальності.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивач був ознайомлений та погодився зокрема, з додатковою угодою №14 від 14.09.2012 року до кредитного договору в якій передбачено можливість зміни розміру процентної ставки та сплати процентів в більшому розмірі ніж передбачено пунктами кредитного договору, суд вважає внесені додатковою угодою № 15 від 18.02.2013 року зміни до кредитного договору такими, що не суперечать укладеному між позивачем та відповідачем договору поруки, а тому підстави для визнання поруки припиненою відсутні.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 01.06.2016 року.

Суддя С.М.Мудрий