ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.06.2016 Справа № 920/366/16

Господарський суд Сумської області, у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Даніловій Т.А., розглянувши матеріали справи № 920/366/16:

за позовом Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради,

м. Суми

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго",

м. Суми

про стягнення 170 052 грн. 78 коп.

Представники сторін:

від позивача: Дудник Н.В. (довіреність від 04.01.2016 № 22/1);

від відповідача: Кубанова А.М. (довіреність від 03.03.2016, № 16);

Жулавський С.А. (довіреність від 24.06.2014 №27);

Суть спору: позивач у позовній заяві від 31.03.2016 № 22/411, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору про надання послуг від 03.08.2015 № 111 в розмірі 166 950 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 1 312 грн. 27 коп., інфляційних збитків в сумі 1 824 грн. 19 коп., а також судовий збір.

11.05.2016 представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 11.05.2016 № 1738, в якому зазначає, що зобов'язання по оплаті суми основного боргу припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, отже, предмет даного позову - відсутній, тому відповідач просить суд припинити провадження у справі по стягненню суми основного боргу. Крім того, враховуючи те, що позивач невірно розрахував штрафні санкції, а саме зазначив невірні періоди, які не узгоджуються зі строком виникнення вимоги, відповідач просить суд у цій частині позовних вимог відмовити позивачу у зв'язку з необґрунтованістю.

02.06.2016 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог від 01.06.2016 № 22/6632, відповідно до якої просить суд провадження у справі у частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 166 950 грн. 00 коп. заборгованості - припинити на підставі проведених між сторонами заліком зустрічних однорідних вимог, стягнути з відповідача на свою користь інфляційних збитків у розмірі 1868 грн. 74 коп., 3% річних у розмірі 1234 грн. 04 коп., а також судовий збір повязаний з розглядом справи.

Враховуючи, що положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено такої процесуальної дії як уточнення позовних вимог, суд прийняв вищезазначене клопотання як зменшення позовних вимог, оскільки відповідно до приписів пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Враховуючи передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог, суд прийняв подану заяву до розгляду.

Таким чином суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 166 950 грн. 00 коп. - основного боргу, інфляційних збитків у розмірі 1868 грн. 74 коп., 3% річних у розмірі 1 234 грн. 04 коп., а також судовий збір повязаний з розглядом справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

03 серпня 2015 року між Комунальним підприємством «Міськводоканал» Сумської міської ради (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (відповідач) був укладений договір № 111 про надання послуг.

Відповідно до п.1.1 та п.1.2 договору позивач зобов'язувався надати послуги в порядку та на умовах, визначених договором, а саме надати послуги зі зняття пломб та опломбування після проведення повірки квартирних вузлів обліку споживання гарячої води у абонементів відповідача.

Пунктами 2.1, 2.2 договору визначено, що вартість послуг по даному договору на місяць становить 23 850 грн. 00 коп. з ПДВ. Позивач не пізніше 3-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає відповідачу підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою акт звіряння розрахунків та акт приймання-передачі наданих послуг. Відповідач підписує вищевказані акти протягом трьох робочих днів з дня отримання їх від виконавця, після чого повертає позивачу другі примірники або надає мотивовану відмову від їх підписання ( п.2.3 договору).

Пунктом 2.5 договору встановлено, що відповідач щомісяця оплачує вартість послуг виконавця не пізніше семи робочих днів після отримання рахунку від позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобов'язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати наданих послуг, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 166 950 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Факт надання позивачем відповідачеві послуг підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема підписаними сторонами актами:

акт прийому-передачі виконаних робіт за серпень 2015 рік на суму 23 850 грн. 00 коп.;

акт прийому-передачі виконаних робіт за вересень 2015 рік на суму 23 850 грн. 00 коп.;

акт прийому-передачі виконаних робіт за жовтень 2015 рік на суму 23 850 грн. 00 коп.;

акт прийому-передачі виконаних робіт за листопад 2015 рік на суму 23 850 грн. 00 коп..;

акт прийому-передачі виконаних робіт за грудень 2015 рік на суму 23 850 грн. 00 коп.;

акт прийому-передачі виконаних робіт за січень 2016 рік на суму 23 850 грн. 00 коп.;

акт прийому-передачі виконаних робіт за лютий 2016 рік на суму 23 850 грн. 00 коп.; (а.с. 19-31).

02.06.2016 представник позивача подав довідку від 01.06.2016 № 22/6630, в якій зазначено, що між сторонами проведено залік зустрічних однорідних вимог, внаслідок чого зобов'язання позивача по оплаті послуг за рахунком № 61 від 31.03.2016 за третій підйом холодної води за березень 2016 рік частково припинилось на суму 222 510 грн. 84 коп., відповідно припинилося зобов'язання відповідача по сплаті за договором про надання послуг № 111 від 03.08.2015 в сумі 166950 грн. 00 коп. (період серпень 2015 рік - лютий 2016 рік).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним сторонами обставинам щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. При цьому ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України зазначено, що господарське зобов'язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

Отже, залік зустрічних однорідних вимог є одним із способів припинення зобов'язань. Таким чином, залік однорідних вимог проводиться у випадках, коли у контрагентів наявні взаємні заборгованості (вимоги) у одного перед іншим за різними або за одним і тим самим договорами. І для того, щоб не здійснювати зайвих операцій по перерахуванню коштів такі заборгованості припиняються шляхом взаємозаліку.

Норми статті 601 Цивільного кодексу України передбачають, що необхідними умовами для проведення взаємозаліку є однорідність та зустрічність вимог. Зокрема, зустрічність вимог означає, що сторони одночасно беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні.

Зарахування можливе за наявності таких умов:

- зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобов'язання або визнання строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-якій момент;

- звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Окрім цього, стаття 601 Цивільного кодексу України пов'язує зарахування зустрічних однорідних вимог саме з настанням строку виконання відповідних зобов'язань, тоді як недопустимість зарахування зустрічних вимог наведено у статті 602 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог:

1) про відшкодування шкоди. завданорї каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Під недопустимимі до зарахування вимоги, встановлені у ст. 602 Цивільного кодексу України, заявлені відповідачем до зарахування вимоги не підпадають, та договірна заборона про зарахування цих вимог між сторонами відсутня. Позивачем не доведено протилежного.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недісність не встановлено законом або він не визнаний судом недійсним.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Надані до суду та надіслані позивачу заяви про зарахування, за ст. 601 Цивільного кодексу України, зустрічних однорідних вимог № 1533 від 19.04.2016 недійсною не визнана та у судах на даний час відсутній спір про визнання її недійсною. Матеріали справи не містять доказів протилежного

Проаналізувавши норми чинного законодавства та подані сторонами суду документи, суд приходить до висновку, що між сторонами припинено зустрічним зарахуванням вимоги на загальну суму 166 950 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи зазначені обставини, зокрема те, що матеріалами справи підтверджується факт зарахування зустрічних однорідних вимог, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що у випадку порушення свої зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Відповідно до поданих уточнених позовних вимог позивач нарахував відповідачеві 3% річних за період з 22.10.2015 по 24.03.2016 на загальну суму 1234 грн. 04 коп.

Крім того, загальний розмір інфляційних збитків за розрахунком позивача складає - 1868 грн. 74 коп. за період з 22.10.2015 по 24.03.2016р

Враховуючи, що нарахування 3% річних та інфляційних збитків здійснено з додержанням вимог чинного законодавства, вимоги позивача щодо стягнення 3% річних в сумі 1234 грн. 04 коп. та інфляційних збитків в сумі 1868 грн. 74 коп., підлягають задоволенню.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, а саме, не своєчасної оплати за надані послуги та враховуючи те, що спір врегульовано після порушення провадження у справі, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 2 551 грн. 30 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі у частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 166 950 грн. 00 коп. заборгованості - припинити відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40011, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, 10, код 33698892) на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 9, код 03352455) 1 234 грн. 04 коп. - 3% річних, 1868 грн. 74 коп. - інфляційних збитків та 2551 грн. 30 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.06.2016.

Суддя С.В. Заєць