ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016 р. Справа №917/581/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Фармінг", АДРЕСА_1, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область,17600

до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", вул.Матросова, 10, м.Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область,37240

про стягнення 98 038,52 грн

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

Розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за договором поставки № 106-ПД від 08.02.2016р. у розмірі 98 038,52 грн., з яких 94 248,00 грн. основного боргу, 2 605,98 грн. пені, 1 184,54 грн. 20 % річних.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

27.05.2016р. від позивач через канцелярію суду надійшла заява, в якій він повідомляє про сплату відповідачем суми основного боргу та просить суд припинити провадження у справі в цій частині, стягнути з відповідача 2 605,98 грн. пені, 1 184,54 грн. 20 % річних. При цьому, позивач просить суд провести судове засідання без участі його представника.

Відзив на позов не надав.

Представники сторін в судовому засіданні відсутні. Зважаючи на те, що суд не викликав представників сторін у судове засідання, не визнавав їх явку обов'язковою, неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

За даних обставин, враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення строку вирішення спору, визначеного ст.69 ГПК України, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Керуючись ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фідленс Фармінг" (далі по тексту - Позивач, постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко" (далі по тексту - Відповідач, покупець) був укладений Договір поставки № 106-ПД (далі - Договір).

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- п.1.1. Постачальник продає, а Покупець купує на умовах даного договору Товар, в кількості, асортименті, цінах та умовах поставки ("ІНКОТЕРМС 2010"), що обумовлюються в додатках або в сертифікаціях або видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

- п.2.1. Ціни на Товар наведені у видаткових накладних, специфікаціях та/або рахунках-фактурах та включають вартість доставки Товару Покупцю.

- п.2.2. Загальна вартість (ціна) договору визначається сумарною ціною всього товару, поставленого Постачальником на виконання умов цього договору. Валюта платежу та валюта договору - гривня.

- п.2.3. Оплата вартості Товару (партії Товару) проводиться Покупцем відповідно до умов цього пункту договору, якщо інші умови оплати не будуть передбачені у специфікації до договору. Частину вартості Товару в розмірі 20 (двадцять) %, Покупець оплачує не пізніше, ніж за 3 (три) календарних дні до моменту відвантаження Товару зі складу Постачальника. Друга частина вартості Товару в розмірі 80 (вісімдесят) % оплачується Покупцем на умовах відстрочення кінцевого розрахунку: протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня відвантаження Товару зі складу Постачальника (дата зазначена у видатковій накладній). Датою оплати є день зарахування коштів на рахунок Постачальника в банківській установі.

- п.6.2. У разі порушення Покупцем строків оплати Товару, він сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала в період прострочення, за кожний день прострочення платежу та двадцять процентів річних за неправомірне користування грошовими коштами за весь час прострочення. Неустойка нараховується по день остаточного проведення розрахунків Покупцем.

- п.8.1. Договір набирає чинності в момент підписання його представниками сторін та скріплення печатками його тексту до 31 грудня 2019 року, а в частині зобов'язань, які виникли під час дії договору - до повного їх виконання.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору ним Відповідачу було продано товар по видатковій накладній № ФФВ00000877 від 10.02.2016 р. на суму 94 248,00 грн.

В підтвердження факту поставки відповідачу товару позивач надав видаткову накладну № ФФВ00000877 від 10.02.2016 р. на суму 94 248,00 грн.

Факт отримання відповідачем товару за вказаною видатковою накладною підтверджується підписом представника, уповноваженого за довіреністю відповідача №21 від 10.02.2016 р.

Позивач вказує, що в порушення норм чинного законодавства України та умов Договору за здійснену поставку відповідачем оплату не здійснено.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором поставки № 106-ПД від 08.02.2016р. у розмірі 98 038,52 грн., з яких 94 248,00 грн. основного боргу, 2 605,98 грн. пені, 1 184,54 грн. 20 % річних.

27.05.2016р. від позивач через канцелярію суду надійшла заява, в якій він повідомляє про сплату відповідачем суми основного боргу та просить суд припинити провадження у справі в цій частині, стягнути з відповідача 2 605,98 грн. пені, 1 184,54 грн. 20 % річних.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Матеріали справи свідчать про те, що сторонами укладено договір поставки.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору поставки № 106-ПД від 08.02.2016р., кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки та купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України).

За приписами ст. 692, ст. 693 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В свою чергу, ст. 538 Цивільного Кодексу України визначає, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором поставки в частині поставки відповідачу продукції, що підтверджується належними доказами (видатковою накладною № ФФВ00000877 від 10.02.2016 р. на суму 94 248,00 грн. та довіреністю відповідача №21 від 10.02.2016 р.). Факт отримання товару від позивача відповідач не спростовував.

В свою чергу, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором поставки вартість товару не оплатив. З огляду на узгодження у п.2.3. договору умови щодо кінцевого розрахунку: протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня відвантаження Товару зі складу Постачальника (дата зазначена у видатковій накладній), відповідач повинен був оплатити товар до 11.03.2016р.

Як вбачається з доданого до заяви позивача (вх. № 6638 від 27.05.2016р.) платіжного доручення №121044509 від 27.04.2016р. відповідач після порушення провадження у справі сплатив суму основного боргу.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі № 917/581/16 в частині вимог про стягнення основного боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

У п.6.2 договору сторони узгодили, що у разі порушення Покупцем строків оплати Товару, він сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала в період прострочення, за кожний день прострочення платежу та двадцять процентів річних за неправомірне користування грошовими коштами за весь час прострочення. Неустойка нараховується по день остаточного проведення розрахунків Покупцем.

Посилаючись на ст.625 ЦК України та п.6.2. Договору позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 2 605,98 грн. за період з 12.03.2016р. по 03.04.2016р. та 20% річних в розмірі 1 184,54 грн. за аналогічний період.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені та 20 % річних суд прийшов до висновку, що заявлені розміри нарахувань є обгрунтованими, такими, що не суперечать чинному законодавству, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі (розрахунок сум здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача. При цьому, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, сплата суму основного боргу відбулося ним після звернення позивача з даним позовом до суду та порушення провадження у справі, понесені позивачем при пред'явленні даного позову судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1470,58 грн. згідно ч. 3 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 80 (п.1.1 ч.1), 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (вул.Матросова, 10, м.Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область,37240, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Фармінг" (АДРЕСА_1, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область,17600, ) 2 605,98 грн. пені, 1 184,54 грн. 20 % річних, 1470,58 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову - провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 02.06.2016р.

Суддя Киричук О.А.