ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р. Справа № 914/133/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Мельник Г.І.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2016р.

у справі № 914/133/16

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк», м.Київ

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», м.Городок

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ

про визнання недійсним одностороннього правочину заяви ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» від 27.02.2015р. про припинення зобов»язання зарахуванням зустрічних вимог,

з участю представників:

від скаржника ОСОБА_4

від відповідача ОСОБА_5

від третьої особи не з»явився

за участю вільних слухачів вкладників ПАТ «Дельта Банк»

В ході судового засідання сторонам права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені.

Відводів складу суду в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв»язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Рішенням господарського суду Львівської області від 29.03.2016 року у справі № 914/133/16 (суддя Кидисюк Р.А.) у задоволенні позову ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк», м.Київ до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», м.Городок про визнання недійсним одностороннього правочину заяви ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» від 27.02.2015р. про припинення зобов»язання зарахуванням зустрічних вимог відмовлено повністю, судові витрати покладено на позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 11.04.2016 року (зареєстрована в канцелярії суду 19.04.2016 року за вх. № 01-05/1948/16), в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2016 року у справі № 914/133/16 та постановити нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволити в повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване, безпідставне та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема, наступним:

· Не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про зустрічність зобов»язань між АТ «Дельта Банк» та відповідачем за оспорюваною заявою про зарахування, до якого суд прийшов виходячи лише з того, що повідомлення про заміну кредитора у зобов»язанні надіслано на адресу АТ «Дельта Банк» 20.02.2015р., а заяву про припинення зобов»язань зарахуванням зусторічних вимог 27.02.2015р., тобто до запровадження тимчасової адміністрації. Як зазначає скаржник, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», звертаючись до банку із заявою про зарахування від 27.02.2015р., жодного належного доказу, який би підтверджував перехід права вимоги за договором банківського вкладу від ОСОБА_6 (первісний кредитор) до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» (новий кредитор), зокрема договору про відступлення права вимоги від 03.08.2014р. Крім того, до вказаного повідомлення про заміну кредитора відповідач, а не ОСОБА_6, як сторона договору, надав заяву про відкликання частини вкладу у сумі 134 539,85 доларів США, у якій просив протягом 3-х банківських днів перерахувати кошти на рахунок ТзОВ «Танк Транс» в іншій банківській установі, що суперечить умовам договору банківського вкладу;

· Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не досліджено обставин настання чи ненастання строку виконання зобов»язань згідно оспорюваної заяви про зарахування, як за кредитним договором, укладеним між банком та ТзОВ «Танк Транс», так і за договором банківського вкладу, укладеним між банком та ОСОБА_6;

· Суд першої інстанції в оскаржуваному рішення прийшов до помилкового висновку, що вимога пункту 3.2.6.2 Кредитного договору в частині проведення розрахунку та курсу стосується виключно учасників Кредитного договору, а не осіб у правовідносинах із зарахування зустрічних вимог. На думку скаржника, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» заявило про припинення своїх кредитних зобов»язань на суму 3 334 458,92 грн. за рахунок зобов»язань на суму 120 139,92 доларів США, що є на 3 395,60 доларів США менше суми, яка підлягала до сплати для погашення відповідної кредитної заборгованості перед АТ «Дельта Банк», що суперечить умовам кредитного договору та ст.ст.526,1054 ЦК України;

· Як зазначає скаржник, односторонній правочин заява ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» від 27.02.2015р. був вчинений в період дії Постанови Правління НБУ від 30.10.2014р. № 692БТ «Про віднесення ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», у відповідності до якої банку встановлюються обмеження в його діяльності, в тому числі, погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями Банку, приймати тільки в грошовій формі;

· Крім того, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки та проігнорував наявність тієї обставини, що ПАТ «Дельта Банк» не отримував жодних розпоряджень клієнта та власника рахунку (ОСОБА_6Ю.) та/або розрахункових документів, які банк повинен виконати в передбачені договором банківського вкладу строки, що, в свою чергу, виключає можливість здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог внаслідок того, що строк виконання зобов»язання не настав.

23.05.2016р. ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» було подано відзив на апеляційну скаргу, а 06.06.2016р. пояснення по суті спору, у яких відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2016 року у справі № 914/133/16.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» слід відмовити, а рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2016р. у справі № 914/133/16 слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2015 року у справі №910/28919/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. у справі №910/28919/15, встановлено наступне.

29.05.2014 між ОСОБА_2 акціонерним товариством Дельта Банк (кредитор) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс (позичальник) укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2005880/11, відповідно до умов якого надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 206 000 000 грн. 00 коп. зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 15 % річних, в порядку визначеному цим договором.

03.08.2014 між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс (новий кредитор) та ОСОБА_6 (первісний кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги у розмірі 134 539,85 доларів США до ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк за договором №6754 банківського вкладу (депозиту) Найкращий з любов'ю on-line у доларах США від 27.03.2014 (сума вкладу 136 359,00 доларів США, строк залучення вкладу до 01.04.2015, процента ставка за вкладом - 11,50 % річних), а новий кредитор зобов'язується сплати первісному кредиторові ціну відступлення за права вимоги, що відступаються за цим договором.

20.02.2015 ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс на адресу ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк були направлені повідомлення від 20.02.2015 про заміну кредитора у зобов'язанні, а саме за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) Найкращий з любов'ю on-line у доларах США від 27.03.2014 на підставі укладеного 03.08.2014 між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс (новий кредитор) та ОСОБА_6 (первісний кредитор) договору відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу, та заява про дострокове відкликання частини вкладу за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) Найкращий з любов'ю on-line від 27.03.2014 у сумі 134539,85 доларів США, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією опису вкладення у цінний лист № 469175 від 20.02.2015.

Як вбачається з копії опису вкладення у цінний лист № 469124 від 27.02.2015 ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс направило на адресу ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, а саме припинення в зобов'язань щодо сплати ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк суми заборгованості за кредитом за договором кредитної лінії N ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 у розмірі 3 335 458 грн. 92 коп. (що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на 27.02.215 складає еквівалент 120 139,92 доларів США ), та припинення зобов'язань щодо сплати ОСОБА_2 акціонерним товариством Дельта Банк на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс заборгованості за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) Найкращий з любов'ю on-line від 27.03.2014 на загальну суму 120 139,92 доларів США (що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на 27.02.2015, складає еквівалент 3 335 458 грн. 92 коп.), внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

Як свідчать матеріали справи, тимчасова адміністрація в ОСОБА_2 акціонерному товаристві Дельта Банк запроваджено з 03.03.2015р.

При цьому, як зазначалось вище, повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні надіслано ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс на адресу ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк 20.02.2015р., а заяву про припинення зобов'язань зарахування зустрічних вимог 27.02.2015р., тобто, до запровадження тимчасової адміністрації.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що заява про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 27.02.2015 № б/н, а саме вимог ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс щодо сплати суми заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 у розмірі 3 335 458 грн. 92 коп., та вимог ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс до ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк щодо сплати заборгованості за договором банківського вкладу №6754 від 27.03.2014 у розмірі 120 139 доларів США 92 центи, суперечить приписам статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України, а тому є недійсною, оскільки є необґрунтованою. Крім того, відповідач в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог посилається на курс НБУ, який не відповідає курсу реального придбання валюти на Міжбанківському валютному ринку України, що не узгоджується з положеннями Кредитного договору. На думку позивача, в АТ Дельта Банк не виникло жодних зобовязань перед ТОВ Танк Транс за Договором банківського вкладу, укладеного із ОСОБА_6, отже, немає і підстав для зарахування вимог та не несе жодних юридичних наслідків, адже відповідачем порушено порядок відкликання вкладу, передбачений Договором, а також Банку не надано доказів переходу до нього прав вимоги (Договір відступлення), що свідчить про неможливість зарахування зустрічних однорідних грошових вимог.

Частиною 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо (п. 2.6 Постанови Пленуму ВГС України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі статтями 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами, а також, згідно части 2 цієї ж статті, в разі його розірвання або визнання недійсним за рішення суду.

Згідно частини 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до частини 1 статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника.

Фактично припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, до якої, відповідно, застосовуються загальні положення про правочин.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України Про приватизацію державного майна, частини другої статті 20 Закону України Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), частини другої статті 15 Закону України Про оренду землі, статті 12 Закону України Про іпотеку, частини другої статті 29 Закону України Про страхування, статті 78 Закону України Про банки і банківську діяльність, статті 71 Закону України Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

З урахуванням норм статті 601 Цивільного кодексу України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними, тобто зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду (гроші, однорідні речі);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша боржником, а в другому навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс є боржником ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк за кредитним договором №ВКЛ-2005880/11 від 25.04.2014 на суму 3 335 458 грн. 92 коп. (що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на 27.02.215 складає еквівалент 120 139,92 доларів США), а Публічне акціонерне товариство Дельта Банк є боржником ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) Найкращий з любов'ю on-line від 27.03.2014 на суму 120 139,92 доларів США (що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на 27.02.2015, складає еквівалент 3 335 458 грн. 92 коп.), права вимоги за яким відступлені за договором відступлення прав вимоги від 03.08.2014. Отже, зазначені вимоги є зустрічними.

Згідно із положеннями статті 601 Цивільного кодексу України вимоги, що зараховуються мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Як встановлено судом, зобов'язання ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс за кредитним договором ВКЛ-2005880/11 від 25.04.2014 та зобов'язання ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) Найкращий з любов'ю on-line від 27.03.2014 є грошовими, тобто однорідними.

При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

За змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до статті 2 Закону України Про банки і банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Вираження грошового зобов'язання у різних валютах та відповідний валютний курс, що являється виразом ціни грошової одиниці однієї країни в грошових одиницях, за висновками суду не змінюють самої суті грошового зобов'язання.

Таким чином, на юридичну однорідність вимог не впливає та чи інша валюта, у якій виражене грошове зобов'язання чи курс однієї валюти по відношенню до іншої, а має значення лише природа зобов'язання.

В силу положень чинного законодавства для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони. Поряд з цим, особа, яка отримала заяву про зарахування може спростувати правомірність такого зарахування, на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Розмір заборгованості, який припиняється шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог визначається станом на з'явлення відповідної заяви. Як підтверджено матеріалами справи, на час заявлення вимоги про зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс по кредиту за кредитним договором № ВКЛ-2005880/11 від 25.04.2014 складала 3 335 458 грн. 92 коп. (що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на 27.02.2015 складає еквівалент 120 139,92 доларів США) та заборгованість ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк за договором № 6754 банківського вкладу (депозиту) Найкращий з любов'ю on-line від 27.03.2014 становить 120 139,92 доларів США (що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на 27.02.2015, складає еквівалент 3 335 458 грн. 92 коп.). Доказів наявності спору щодо розміру заборгованості за вказаними договорами сторонами не надано.

При цьому, як зазначалось вище, повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні надіслано ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Танк Транс на адресу ОСОБА_2 акціонерного товариства Дельта Банк 20.02.2015р., а заяву про припинення зобов'язань зарахування зустрічних вимог 27.02.2015р., тобто, до запровадження тимчасової адміністрації 03.03.2015 р., а тому суд підставно не взяв до уваги тверджень позивача про те, що відповідачем на виконання вимог ст. 517 ЦК України не надано Банку жодних доказів переходу до нього, як нового кредитора, прав у зобовязанні.

Згідно з п.3.2.6.2. Кредитного договору у разі, якщо валюта виконання зобовязань відрізняється від валюти фактичної заборгованості за кредитом, то здійснюється купівля/продаж/обмін (конвертація) іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України та/або Міжнародному валютному ринку. При цьому курс купівлі/продажу/обміну (конвертації) валюти Кредитором на Міжбанківському валютному ринку України та/або Міжнародному валютному ринку, та порядок його визначення вважається таким, що узгоджений Позичальником.

ТОВ Танк Транс, застосовуючи в заяві про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних вимог від 27.02.2015 року курс долар США/гривня, використовував офіційні курси валют Національного банку України, які містяться на офіційному веб-сайті НБУ. Так, станом на 27.02.2015 року 1 (один) долар США коштував 27,763120 грн., відповідно, сума зарахування в розмірі 120139,92 доларів США дорівнює 3 335 458,92 грн.

Приписами частини 2 статті 533 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вимога пункту 3.2.6.2 Кредитного договору в частині проведення розрахунку та курсу стосується виключно учасників Кредитного договору, а не осіб у правовідносинах із зарахування зустрічних вимог. За таких обставин, застосування імперативного положення норми 533 ЦК України не суперечить вимогам договору, оскільки стосується інших правовідносин.

Щодо посилання скаржника на неможливість здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог у звязку з прийняттям Постанови Правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ст. 602 ЦК України зарахування зустрічних вимог не допускається у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Оскільки заява про зарахування зустрічних однорідних вимог була вручена відповідачем позивачу 27.02.2015 року, тобто до прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації, тому таке зарахування не суперечить пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно до ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Тобто на законодавчому рівні проблемному банку заборонено використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті, однак, не встановлено заборони здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог клієнтом із банком, який визнаний проблемним за рішенням НБУ.

Крім того, як зазначалося вище, здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, яке можливе без згоди другої сторони, за заявою лише однієї сторони. Відтак, волевиявлення відповідача на здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог не залежало від волі позивача та не потребувало його дій щодо прийняття такого зарахування. Крім того, колегія суддів враховує той факт, що постановою Правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 року, якою було віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних, була банківською таємницею, а тому не могла бути відомою відповідачу станом на дату подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.02.2015 року.

Разом з тим, вказана Постанова Правління Національного Банку України № 692/БТ від 30.10.2014 року не містить прямої заборони і обмеження для банку здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про недодержання вимог, встановлених статтею 203 та статтею 601 Цивільного кодексу України, в момент вчинення одностороннього правочину (заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 27.02.2015), з огляду на вищевикладене вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Колегія суддів також зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми; а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених в рішенні господарського суду Львівської області від 29.03.2016р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2016 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2016 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,91,99,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2016р. у справі № 914/133/16 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути господарському суду Львівської області.

6. Повний текст постанови складено « 08» червня 2016р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Мельник Г.І.

суддя Плотніцький Б.Д.