ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016 року Справа № 904/9361/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Євстигнеєва О.С., Науменка І.М.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник ( дов. від 04.03.2016 р. ).

від відповідача-1: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

від відповідача-2: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

від третьої особи: ОСОБА_2 - представник ( дов. від 17.03.2015 р. № 319 ).

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "НАУКОВА"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2016 р. у справі

за позовом Державного підприємства

"Науково-виробнича дослідна агрофірма "НАУКОВА"

Національної академії аграрних наук України,

с. Горького, Дніпропетровська область

до відповідача - 1: Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

відповідача - 2: Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно

Дніпропетровського міського управління юстиції, м. Дніпропетровськ

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3, м. Дніпропетровськ

про скасування рішення про реєстрацію права власності та скасування свідоцтва про право власності

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "НАУКОВА" Національної академії аграрних наук України звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровської міської ради та до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції, в якому просило: скасувати рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18037784 від 16.12.2014р. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01) про реєстрацію права власності за Територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; скасувати свідоцтво про право власності Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради (серія та номер 31066149, САК №508971, видане 16.12.2014р.) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2016 р. у справі № 904/9361/15 (суддя Петрова В.І.) в позові відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд виходив з обставин порушення Позивачем визначеного Законом "Внесення записів до Державного реєстру прав" порядку, а саме, не надання доказів звернення до державного реєстратора із заявою про внесення змін до Державного реєстру прав, враховуючи скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 21.05.2014 р., на підставі якого спірна квартира перейшла до комунальної власності.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "НАУКОВА" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2016 р. у справі № 904/9361/15 скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги, ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "НАУКОВА" послалося на те, що 18.11.2015 р. Вищий господарський суд України залишив без змін рішення Дніпропетровського апеляційного господарського суду, яким визнано незаконним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 21.05.2014 р. Про житловий фонд, придбаний Науково виробничою дослідною агрофірмою Наукова ( квартира АДРЕСА_2 ).Отже, на думку скаржника, підстава на якій Дніпропетровська міська рада здійснили державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за собою визнано незаконним, у звзку з чим, Позивач, у відповідності до ч. 2 ст. 393 ЦК України, має право вимагати відновлення становища, яке існувало до передачі майна у комунальну власність.

Скаржник також зазначає на тому, що у нього не було законної можливості звернутись до Реєстраційної служби, на дату звернення з позовом до суду, натомість чинна редакція ст. 26 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає можливість звернення ...у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав...., тобто, на думку скаржника, можливість звернутись до Реєстраційної служби, передбачено у новій редакції закону, однак підзаконні нормативно-правові акти до цих пір не містили таких положень.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач-1 зазначає на тому, що рішення господарського суду Дніпропетровської області є законним, обґрунтованим та прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області по даній справі без змін.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_5 у складі колегії суддів: Євстигнеєва О.С., Науменка І.М.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 р. у справі № 904/9361/15, апеляційну скаргу прийнято до розгляду. Розгляд справи призначено на 19.04.2016 р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 р. у справі № 904/9361/15, у звязку з тим, що суддя - доповідач по даній справі знаходився на лікарняному, розгляд справи було призначено на 17.05.2016 р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 р. у справі № 904/9361/15, розгляд справи відкладено на 31.05.2016 р.

У судовому засіданні 31.05.2016 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Ст. 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України 02.04.1997р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбало квартиру № 54, що знаходиться у м. Дніпропетровськ по пр. Гагаріна, в будинку № 3.

Згідно реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичній особі від 02.07.1998 р. дана квартира зареєстрована за Верховною радою України (Науково-виробничою дослідною агрофірмою "Наукова" на праві державної власності.

27.03.2014 р. генеральний директор АФ "Наукова" ОСОБА_6 звернувся листом № 3/141 до міського голови з проханням надати вказівку відповідним службам щодо підготовки рішення виконкому міськради з питання передачі АДРЕСА_3 у комунальну власність територіальної громади міста.

21.05.2014 р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради прийнято рішення № 257 "Про житловий фонд, придбаний "Науково-виробничою дослідною агрофірма "Наукова" (квартира АДРЕСА_4 ), яким вирішено на підставі листа НВД АФ "Наукова" від 28.03.2014 р. вх. № 11/479 та рішення міської ради від 06.11.2002 р. № 36/4 "Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста", прийняти спірну квартиру до комунальної власності територіальної громади міста.

07.04.2004 р. господарським судом Дніпропетровської області порушено провадження у справі № Б29/59/04 про банкрутство ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України.

29.08.2011 р. постановою господарського суду Дніпропетровської області ДП "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Оскільки на час прийняття оспорюваного рішення квартира АДРЕСА_4 була зареєстрована за Верховною радою України на праві державної власності, то вона відносилась до державного житлового фонду і не може включатися до ліквідаційної маси та підлягає передачі до комунальної власності територіальної громади.

Вищенаведені обставини були встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 р. по справі № 904/6303/14 за позовом Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України до Дніпропетровської міської ради та Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради за участю третьої особи ОСОБА_3. Вказаною постановою визнано незаконним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 21.05.2014 р. "Про житловий фонд, придбаний Науково-виробничою дослідною агрофірмою "Наукова" ( квартира АДРЕСА_5 ).

На підставі заяви ОСОБА_7, який відповідно до довіреності виданої Дніпропетровською міською радою, державний реєстратор реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, на вказану квартиру та було зареєстровано право комунальної власності за Територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

На підставі вказаного рішення державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4, останнім було видано Свідоцтво про право власності ( номер 31066149 від 16.12.2014 р.).

Не погодившись з вищезазначеним рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4, та виданим останнім Свідоцтвом про право власності, Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "НАУКОВА" Національної академії аграрних наук України звернулося до господарського суду з цим позовом до Дніпропетровської міської ради.

На думку Позивача, оскільки рішення, на підставі якого проведена реєстрація права власності визнано незаконним, то державна реєстрація і свідоцтво про право власності повинні бути скасовані. При цьому Позивач посилається на ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), положення якої передбачають, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи до участі в справі в якості Відповідача 2 було залучено реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області

Місцевий господарський суд оскаржуваним рішенням у даній справі відмовив Позивачу у задоволені вимог, пославшись на ті обставини, що Позивачем порушено визначений Законом порядок, не надано доказів звернення до державного реєстратора із заявою про внесення змін до Державного реєстру прав, враховуючи скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 21.05.2014 р., на підставі якого спірна квартира перейшла до комунальної власності.

Однак, апеляційний господарський суд вважає такий висновок місцевого господарського суду необґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Враховуючи, що предметом спору є рішення та свідоцтво винесені Відповідачем 2, позовні вимоги Позивача до Дніпропетровської міської ради є безпідставними.

Що стосується позовних вимог, заявлених Позивачем до Відповідача - 2, щодо скасування рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18037784 від 16.12.2014р. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01) про реєстрацію права власності за Територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, то колегія суду зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 11 Цивільного кодексу України: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що: підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистомсвоїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України: господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Пунктом 17 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24 жовтня 2011 року "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" передбачено, що до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах: про оскарження рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій,якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, регульованими господарським договором; між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління; з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України: юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції;

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав.

Доводи Позивача щодо необхідності розгляду даної справи в порядку господарського судочинства є безпідставними та не відповідають вимогам чинного процесуального законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 80 Господарського процесуального кодексу, України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Згідно до пункту 4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Відтак, Дніпропетровський апеляційний господарський суд припиняє провадження по справі в частині позовних вимог щодо скасування рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18037784 від 16.12.2014 р. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01) про реєстрацію права власності за Територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, оскільки Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції у правовідносинах щодо вчинення оспорюваних дій є суб'єктом владних повноважень - органом державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, а спори, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень управлінських функцій, не є підвідомчими господарським судам.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, наведеною у постанові від 09.07.2015 р. по справі № 906/1451/14.

Що стосується позовних вимог, заявлених Позивачем стосовно скасування Свідоцтва про право власності Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради (серія та номер 31066149, САК №508971, видане 16.12.2014р.) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, то колегія суду зазначає наступне.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції в площинні вищезазначених положень діючого законодавства України зазначає, що визнання свідоцтва про право власності недійсним та його скасування відповідають такому способу захисту цивільних прав та інтересів, передбаченому ст. 16 Цивільного кодексу України, як відновлення становища, що існувало до порушення.

Водночас, колегія суду звертає увагу на те, що саме свідоцтво про право власності не є правочином, його наслідком не є виникнення, зміна чи припинення правовідносин. Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється (підтверджується) право власності. Поряд з цим, суд зазначає, що питання правомірності видачі та дії свідоцтва про право власності на нерухоме майно безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого таке свідоцтво видане.

Як вбачається з матеріалів справи спірне Свідоцтво про право власності сформоване Державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 на підставі рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18037784 від 16.12.2014 р., яке в установленому законом порядку не скасоване, в судовому порядку недійсним не визнане.

Відповідно до п. 24 Порядку у випадках, установлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного Реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

З аналізу викладеного положення закону убачається, що видачу свідоцтва про право власності не можна ототожнювати з державною реєстрацією такого права. Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, а не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Відтак свідоцтво про право власності на певний об'єкт майна не може виступати предметом спору, на відміну від правовстановлюючого документу, на підставі якого воно видано або рішення про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна.

Тому попередня судова інстанція, дійшла правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про скасування оспорюваного свідоцтва.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 16.11.2015 р. у справі № 918/1385/14.

Усе вищевказане у даному судовому рішенні, вказує на неповне з'ясування місцевим господарським судом всіх обставин справи, та про порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права - що в силу ст. 104 Господарського процесуального кодексу України є підставами для зміни рішення господарського суду Дніпропетровської області.

Керуючись ст. ст. 49, п. 1 ч. 1 ст. 80, 99, 101-103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені апеляційної скарги Державного підприємтсва "Науково-виробнича дослідна агрофірма "НАУКОВА" відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2016 р. у справі № 904/9361/15 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Припинити провадження по справі в частині вимоги щодо: скасування рішення Державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18037784 від 16.12.2014р. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01) про реєстрацію права власності за Територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.»

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 01.06.2016 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя І.М. Науменко