ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р.Справа № 916/4490/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Ліпчанської Н.В.

при секретарі судового засідання - Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 - за довіреністю від 23.10.2015 року № 1402;

від відповідача - ОСОБА_2 - за договором про надання правової допомоги від 01.12.2015 року;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Іллічівськ Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015 року

у справі № 916/4490/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Іллічівськ Одеської області

про стягнення 10 611 грн. 20 коп.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якій просила суд стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість у розмірі 10 351 грн. 00 коп., суму втрат від знецінення грошей (передбачених положеннями статті 625 Цивільного кодексу України та Законом України «Про захист прав споживачів») 3 % річних у сумі 22 грн. 12 коп. та інфляційні нарахування у сумі 238 грн. 08 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.12.2015 року у справі №916/4490/15 (суддя Демешин О.А.) позов задоволено повністю, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 10 351 грн. боргу, 22 грн. 12 коп. сплати 3 % річних, 23 грн. 08 коп. інфляційних, а також відшкодовано позивачу за рахунок відповідача судовий збір.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з рішенням суду не погодився, тому звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015 року у справі № 916/4490/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а також відшкодувати відповідачу за рахунок позивача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, відповідач посилається на те, що послуги за договором не надавались, жодні акти приймання-передачі не складались, оплати за договором не здійснювались, тому, на думку відповідача, у нього відсутнє грошове зобов'язання перед позивачем.

Через канцелярію суду від позивача 01.06.2016 року надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в якій представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 і залишити в силі рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015 року у справі № 916/4490/15 з мотивів наявності у відповідача перед позивачем суми основного боргу за договором про надання кур'єрських послуг. Судовою колегією заперечення на апеляційну скаргу долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення з мотивів, викладених письмово.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/4490/15 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015 року у справі № 916/4490/15 є необґрунтованим і підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Замовник) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Виконавець) було укладено договір про надання кур'єрських послуг від 20.05.2015 року б/н, відповідно до умов якого Замовник доручив, а виконавець зобов'язався надати за договором наступні послуги, а саме: надання кур'єрських послуг у межах міста Києва та Київської області з доставки майнових та інших нематеріальних цінностей; виконання доручень, згідно наданих вказівок та інструкцій Замовника; надання інших послуг, пов'язаних з доставкою, включаючи послуги зберігання, обробки замовлень та інші.

Пунктом 2.5 договору встановлено, що підпис Замовника у замовленні, накладній кур'єра, маршрутному листі свідчить про згоду Замовника з зазначеними договором умовами та відсутність у відправленні заборонених цінностей.

Згідно з пунктом 2.8 договору Замовник здійснює виклик кур'єра письмово: за допомогою електронної пошти або за телефоном, якщо не має можливості доступу до Інтернету.

За пунктами 2.9 - 2.13 договору під час надання заявки чи замовлення щодо виклику кур'єра, Замовник зазначає кількість, об'єм, габаритні розміри та вагу цінностей, що передаються, а також адреси, умови та термін доставки. Замовник може відправити цінності з зазначенням оціночної вартості відправки. Сторонами узгоджено, що при надання кур'єрських послуг, під час прибуття в офіс Замовника, кур'єр чекає передачі цінностей для відправки не більше 15 хвилин. Якщо Замовник в узгоджений час (15 хвилин) не готовий надати Виконавцю цінності для відправки або не підготував акт-приймання-передачі документації, Замовник зобов'язаний сплатити Виконавцю за виклик кур'єра без надання цінностей для відправки. Якщо Замовник анулював виклик не пізніше, ніж за півгодини до приїзду кур'єра, то виклик Виконавцем анулюється безкоштовно.

Розділом 4 договору визначено вартість робіт та порядок розрахунків, а саме: Замовник здійснює сплату наданих послуг у національній валюті. Тарифна плата залежить від об'єму, ваги та кількості матеріальних цінностей чи документів, що відправляються, кількості адресатів та інших умов. Розрахунок за поточний місяць Замовник здійснює на підставі рахунку або за послуги розраховується отримувач товару. Вартість послуг встановлюється окремим додатком до договору (пункти 4.1 - 4.4 договору).

Відповідно до додатку №1 до договору базовий товар « 32» для доставки замовлень кур'єрами по Києву - 32 грн. за доставку одиниці товару поширюється на будь-які товари, оціночна вартість яких Клієнтом не перевищує 3 000 грн.; для товарів, оціночною вартістю від 3 000 грн. до 5000 грн. базовий тариф становить 50 грн.; вартість доставки товарів від 5 000 грн. до 10 000 грн. становить 100 грн.; базовий тариф для товарів, оціночна вартість яких перевищує 10 000 грн. обговорюється додатково.

Пунктом 5.2 договору визначено, що Виконавець зобов'язаний отримати від Замовника документацію та матеріальні цінності, доставити їх за вказаною адресою; у разі втрати цінностей, переданих для доставки, Виконавець відшкодовує втрату Замовнику у розмірі оціночної вартості, якщо вона заявлена Замовником та вартості доставки; повідомити Замовника письмово при зміні вартості послуг не пізніше ніж за 5 робочих днів до дати зміни тарифів.

У відповідності до пункту 5.3 договору Виконавець має право припинити надання послуг у разі порушення Замовником порядку сплати послуг Виконавця. Припинення договору не звільняє Замовника від сплати заборгованості за послуги.

За договором Замовник зобов'язаний: сплачувати послуги Виконавця у розмірі, порядку та строках, встановлених цим договором; скласти акт-приймання-передачі цінностей, що передаються у двох екземплярах до прибуття кур'єра; забезпечити підготовку цінностей та документації до відправки, виконувати рекомендації Виконавця, та своєчасно вносити до опису інших документів всі необхідні виправлення у випадку виявлення помилок; з'ясовувати з Виконавцем спосіб пакування, підготовлювати та пакувати цінності для відправки з метою їх збереження під час транспортування Виконавцем. Замовник відповідає за якість пакування цінностей для транспортування; не замовляти доставку цінностей, які заборонені для доставки законодавством України (пункт 5.4 договору).

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів статей 901, 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Оплатний характер послуги зумовлений, насамперед, наявністю прямої на це вказівки у визначенні договору про надання послуг.

Судова колегія зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, які кореспондуються із способами цивільного захисту, зазначеними у статті 16 Цивільного кодексу України, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Підставу позову становлять фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку. Разом з цим, під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В даному випадку позивачем самостійно визначено предмет позову - стягнення з відповідача суми основного боргу за договором про надання кур'єрських послуг. Матеріали справи не містять зміни позивачем відповідно до норм статті 22 Господарського процесуального кодексу України предмету позову до моменту початку розгляду справи по суті.

Судова колегія, надавши правову оцінку договору про надання кур'єрських послуг від 20.05.2015 року, який позивачем визначено в якості підстави позову, дійшла висновку про те, що за даним договором у відповідача перед позивачем не існує грошового зобов'язання у вигляді сплати суми основного боргу, оскільки саме позивач, як замовник, повинен був оплачувати вартість наданих кур'єрських послуг на підставі належним чином оформлених первинних документів, а саме: замовлення, рахунку, накладних кур'єра, маршрутних листів, актів приймання-передачі цінностей. Умовами договору, які сторонами в добровільному порядку обумовлені без заперечень та зауважень, передбачена наявність грошового зобов'язання позивача перед позивачем у вигляді оплати наданих послуг, тобто можливості існування суми основного боргу у випадку надання таких послуг.

До того ж, згідно з частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки-даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (підпункти 2.1. - 2.4. Положення).

Наявні в матеріалах справи замовлення на кур'єрську доставку, які помилково прийняті судом першої інстанції в якості підтвердження виконання позивачем умов договору, не оформлені належним чином і не відповідають ні приписам законодавства щодо первинних документів, ні умовам укладеного між сторонами договору, оскільки в даних замовленнях не зазначено відомостей про особу, яка оформила дане замовлення, про те, кому саме адресоване таке замовлення, вони не підписані жодною із сторін, а також немає відміток про вручення такого замовлення безпосередньо відповідачу або направлення йому засобами поштового зв'язку, або електронною поштою, або за допомогою телефону, як це передбачено умовами договору.

За умовами пункту 2.14 договору кур'єр приймає цінності для відправки за Актом приймання-передачі, який підписується двома сторонами.

Водночас, в матеріалах справи взагалі відсутні Акти приймання-передачі цінностей для відправки.

У позовній заяві фізична особа-підприємець ОСОБА_4 посилається на те, що відповідно до наданих заявок відповідач повинен був отримувати від клієнтів грошові кошти та повертати їх позивачу з урахуванням притримання базового тарифу « 32» за надані кур'єрські послуги.

З пункту 2.19 договору вбачається, що Виконавець має право прийняти кошти за дорученням отримувача товару та передати їх на поточний рахунок Замовнику у термін протягом тижня.

Між тим, в матеріалах справи відсутнє відповідне доручення, видане позивачем для прийняття коштів відповідачем у відповідності до пункту 2.19 договору. Такого доручення і не містять наявні в матеріалах справи замовлення.

Додана до позовної заяви претензія позивача до відповідача від 27.10.2015 року також не є належним доказом наявності у відповідача перед позивачем простроченого грошового зобов'язання у вигляді сплати суми основного боргу за договором про надання кур'єрських послуг від 20.05.2015 року б/н. До того ж, в матеріалах справи взагалі відсутнє підтвердження направлення даної претензії відповідачу будь-яким засобом зв'язку.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, факту його порушеного права за договором про надання кур'єрських послуг від 20.05.2015 року, зокрема, наявності у відповідача перед ним грошового зобов'язання у вигляді саме суми основного боргу та відсутності належним чином оформлених первинних документів на підтвердження проведення господарських операцій між сторонами за спірним договором в означений період. Тому місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог.

Крім того, в порушення статті 84 Господарського процесуального кодексу України, судом першої інстанції взагалі не вмотивовано причин виникнення спору, доказів, на підставі яких прийнято рішення та не встановлено обставин, які мають суттєве значення для справи, тобто, в оскарженому рішенні відсутня така складова, як мотивувальна частина.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав та свобод людини та здійснення принципу верховенства права, тому місцевий господарський суд при винесенні рішення повинен неухильно дотримуватись у відповідності до норм матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, які мають бути з'ясовані шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у справі.

Загальними вимогами процесуального законодавства, закріпленими в статтях 32-34, 43, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі Бендерський проти України від 15.11.2007 року № 22750/02 зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип незалежного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді заслухані, тобто належним чином вивчені судом.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що викладені в рішенні висновки не ґрунтуються на повному і всебічному з'ясуванні господарським судом фактичних обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. А рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтується на аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

У відповідності до приписів пунктів 2, 3, 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду України є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи з порушенням норм процесуального права, яке призвело до прийняття неправильного рішення.

Судом першої інстанції порушені норми процесуального права, невірно застосовані норми матеріального права і висновок господарського суду про задоволення позову є таким, що не відповідає обставинам справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015 року у справі №916/4490/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у позові в повному обсязі у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись статтями 99, 101, 103, пунктами 2, 3, 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Іллічівськ Одеської області - задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2015 року у справі №916/4490/15 - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Київ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 10 611 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

Н.В. Ліпчанська