ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р. Справа № 922/1170/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

прокурора Горгуль Н.В., посвідчення від 29.10.2015 р. № 036152;

1-го відповідача ОСОБА_1, довіреність від 25.12.2015 р. № 4;

2-го відповідача не зявився;

3-ї особи не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх. № 630Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 15 лютого 2016 року у справі № 922/1170/15

за позовом Заступника прокурора Київського району м. Харкова, м. Харків,

до:

1) Харківської міської ради, м. Харків;

2) Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Бархани", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні 1-го відповідача ОСОБА_2 Держгеокадастру у місті Харкові Харківської області, м. Харків,

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року заступник прокурора Київського району м. Харкова звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради та ОК "ЖБК "Бархани", в якій просив: визнати незаконним та скасувати п. 11.2. додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 24.02.2010 р. № 13/10; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 189775, зареєстрований в ОСОБА_2 Державного земельного агентства у місті Харкові; зобов'язати ОК "ЖБК "Бархани" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 10,5952 га з кадастровим номером :13:009:0064, про що скласти акт прийому-передачі.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.04.2015 р. у справі № 922/1170/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 р., у задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.03.2015 р., а саме: знято арешт з земельної ділянки площею 10,5952 га з кадастровим номером :13:009:0064.

ОСОБА_3 Вищого Господарського Суду України від 03.11.2015 р. скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2015 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 р. у справі № 922/1170/15, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Мотивуючи постанову Вищий Господарський Суд України визначає, що судами першої та апеляційної інстанцій відмовлено в задоволенні позову за спливом строку позовної давності на оскарження спірного рішення Харківської міської ради. За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про застосування наслідків її спливу зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

За результатами нового розгляду Господарським судом Харківської області 15.02.2016 р. у справі № 922/1170/15 (суддя Хотенець П.В.) прийнято рішення, яким у позові відмовлено повністю.

Заступник прокурора Харківської області звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції від 15.02.2016 р. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог заступника прокурора Київського району м. Харкова. Посилається на те, що прокуратурою Київського району м. Харкова в ході вивчення у 2015 р. правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Київського району м. Харкова, встановлено, що ОК "ЖБК "Бархани" отримало у власність спірну земельну ділянку з порушенням ст. 41 Земельного кодексу України, згідно якої житлово-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність в розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Зазначає про помилковість висновку про пропущення строку позовної давності, оскільки обізнаність прокурора про передачу спірної земельної ділянки у 2010 році не свідчить про обізнаність прокурора про наявність порушення порядку передачі спірної земельної ділянки у власність ОК "ЖБК "Бархани".

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р. задоволено заяву заступника прокурора Харківської області про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.03.2016 р., а також відстрочено сплату судового збору до 22.03.2016 р.

Прокурор відділу прокуратури Харківської області 22.03.2016 р. за вх. № 3143 надав платіжне доручення № 470 від 21.03.2016 р. на суму 4019,4 грн. в підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яке долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2015 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні 1-го відповідача залучено ОСОБА_2 Держгеокадастру у місті Харкові Харківської області з метою надання пояснень щодо розроблення та затвердження технічної документації з визначенням розміру земельної ділянки, яка передана ОК «ЖБК «Бархани» рішенням Харківської міської ради від 24.02.2010 р. № 13/10, розгляд справи відкладено на 19.04.2016 р.

В судовому засіданні 19.04.2016 р. за клопотанням представника 2-го відповідача продовжено строк розгляду апеляційної скарги у даній справі на 15 днів та відкладено розгляд справи на 17.05.2016 р.

16.05.2016 р., у звязку з відпусткою судді Івакіної В.О., автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 922/1170/15 здійснено автоматичну заміну судді Івакіної В.О. на суддю Хачатрян В.С.

Відповідно до пункту 9-2 ОСОБА_3 Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України (згідно з ОСОБА_3 Вищого Господарського Суду № 6 від 10.07.2014 р.), у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й строк розгляду апеляційної скарги, визначений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 02.06.2016 р.

31.05.2016 р. за вх. № 5552 ОСОБА_2 Держгеокадастру у місті Харкові Харківської області до матеріалів справи надано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі і оформлення документів, що посвідчують права власності на земельні ділянки ОК «ЖБК «Бархани» для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Тополиній (в районі вул. Квітучої) у м. Харкові.

В судовому засіданні 02.06.2016 р. прокурор відділу прокуратури Харківської області підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

1-й відповідач - Харківська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу від 17.05.2016 р. за вх. № 4974 та його представник в судових засіданнях 17.05.2016 р. та 02.06.2016 р. не погоджується з апеляційною скаргою. З посиланням на ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначає, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Зазначає, що спірна земельна ділянка, яка надавалась ОК "ЖБК "Бархани", була сформована і межі її були визначені, оскільки перебувала в користуванні іншої юридичної особи - ТОВ «Інвестиційна компанія «Олімп», яка добровільно відмовилась від користування цією земельною ділянкою, та рішенням Харківської міської ради від 25.11.2009 р. № 279/09 було припинено право користування ТОВ «Інвестиційна компанія «Олімп» земельною ділянкою загальною площею 10,5952 га по вул. Тополиній.

Представник 2-го відповідача - ОК "ЖБК "Бархани" у відзиві на апеляційну скаргу від 17.03.2016 р. за вх. № 2981 та в додатковому поясненні від 18.04.2016 р. за вх. № 4149 не погоджується з доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що заступник прокурора Київського району м. Харкова звернувся до суду з даним позовом після спливу трирічного строку позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності щодо оскарження рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 24.02.2010 р. № 13/10 почався з дати прийняття цього рішення, а не з 01.12.2012 р. (коли було внесено зміни в Закон України «Про прокуратуру», відповідно до яких прокурору надано право виступати позивачем), оскільки прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення, у звязку з присутністю заступника прокурора м. Харкова на пленарному засіданні, в якому прийнято вказане рішення, та отриманням копії цього рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представників відповідачів й 3-ї особи в судових засіданнях, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги заступника прокурора Харківської області, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 11.2 додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування від 24.02.2010 р. № 13/10 Обслуговуючому кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :13:009:0064), яка належала територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 10,5952 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Тополиній (в районі вул. Квітучої) у м. Харкові (т. 1 а.с. 93-97).

На підставі зазначеного рішення Харківської міської ради ОСОБА_2 Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - ОСОБА_2 Держкомзему у м. Харкові) видано Обслуговуючому кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 189775, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 17 від 03.09.2010 р. (т. 1 а.с. 80).

За результатами вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території району, прокуратурою Київського району міста Харкова було зроблено висновок про те, що рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування від 24 лютого 2010 року № 13/10 прийнято всупереч вимогам статті 41 Земельного кодексу України, статтей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186. Прокурор вважає, що Харківська міська рада при прийнятті оспорюваного рішення була зобов'язана з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани відповідно до Житлового кодексу України та Примірного статуту, чого здійснено не було. Крім того, зазначає, що Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Бархани фактично не є житлово-будівельним кооперативом, а є лише обслуговуючим кооперативом, що відображено в пункті 1.2 його статуту та підтверджується фактом того, що він не розпочав будівництво обєкту нерухомого майна за адресою: м. Харків, вул. Тополиній (район вулиці Квітучої).

Вищезазначене стало підставою для звернення заступника прокурора Київського району м. Харкова до Господарського суду Харківської області з вимогами про визнання незаконним та скасування п. 11.2. додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 24.02.2010 р. № 13/10, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 189775, зареєстрованого в ОСОБА_2 Державного земельного агентства у місті Харкові та зобов'язання ОК "ЖБК "Бархани" передати Харківській міській раді земельну ділянку площею 10,5952 га з кадастровим номером :13:009:0064 на підставі акту прийому-передачі.

За приписами ч. 1 ст. 41 Земельного кодексу України, земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва за рішенням органів місцевого самоврядування передаються житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам безоплатно у власність в розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

З аналізу наведеної статті вбачається, що безоплатна передача земельної ділянки у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва можлива за умови, що вказана юридична особа створена як житлово-будівельний кооператив. Тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку ст. 41 Земельного кодексу України необхідно враховувати мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Створення та діяльність житлово-будівельних кооперативів в Україні регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України Про кооперацію, нормами глави 5 Житлового кодексу Української РСР та прийнятим на його основі Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, який затверджено постановою ОСОБА_3 Міністрів Української РСР від 30.04.1985 р. зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення Харківської міської ради), кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на: виробничі, обслуговуючі та споживчі, а за напрямами діяльності кооперативи бувають: сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Згідно ст.ст. 133, 137 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів встановлюється, зокрема, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР.

Частинами 5, 6 ст. 137 Житлового кодексу Української РСР визначено, що житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу і зареєстрованого в установленому порядку. Громадяни, яких включено до затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів списку осіб, що вступають до організовуваного житлово-будівельного кооперативу, вважаються членами цього кооперативу з дня реєстрації статуту, а громадяни, яких прийнято до діючого житлово-будівельного кооперативу, - з дня затвердження виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом до кооперативу.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. № 186, житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Згідно п. 3.1 Статуту Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани, в редакції, яка була чинною на момент прийняття спірного рішення Харківської міської ради (т. 1 а.с. 64-74), метою створення кооперативу є забезпечення житлом (будівництва житла) членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), або одноквартирних чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями (господарськими будівлями та спорудами) за власні кошти кооперативу, а або із залученням банківських кредитів, чи/або позик, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Таким чином, Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Бархани за метою створення, основними завданнями та напрямом своєї діяльності відповідає поняттю "житлово-будівельний кооператив", визначеному в ч. 2 ст. 6 Закону України "Про кооперацію".

Згідно ч. 1 ст. 134 Житлового кодексу Української РСР, на облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу беруться громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до п. 2 Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, затверджених ОСОБА_3 Міністрів Української РСР і Української ОСОБА_4 професійних спілок від 05.06.1985 р. № 228, кооперативний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_4 народних депутатів.

У відповідності до ч. 5 ст. 7 Закону України Про кооперацію, чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи.

Згідно абз. 2 п. 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, при будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_4 народних депутатів, але не може бути менше 5 осіб.

Пунктом 16 ч. 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу передбачено, що житлово-будівельний кооператив має право одержати в установленому порядку в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва жилого будинку (будинків) та надвірних будівель.

Відповідно до п. 1.5 Статуту Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Бархани, на момент прийняття рішення про створення кооперативу його членами (засновниками) були три громадянина, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Отже, на момент прийняття рішення про створення кооперативу його членами було лише три особи, а спірну земельну ділянку відведено для розробки проекту будівництва та подальшої експлуатації житлових комплексів, що свідчить про недотримання принципів рівності у земельних відносинах.

ОСОБА_2 обліку та розподілу житлової площі листом від 13.02.2015 р. № 200/у у відповідь на запит заступника прокурора Київського району м. Харкова стосовно перебування членів кооперативу на квартирному обліку повідомило, що громадяни ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на квартирному обліку у м. Харкові за місцем мешкання з 01.01.2010 р. по теперішній час не перебували та не перебувають (т. 1 а.с. 105).

За таких обставин, Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Бархани створено з порушенням вимог ч. 1 ст. 134 Житлового кодексу Української РСР, п. 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_8 Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. № 186, оскільки засновниками кооперативу були лише три громадянина, які не перебували на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов в даному населеному пункті.

Отже, Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Бархани не являється житлово-будівельним кооперативом в розумінні Житлового кодексу Української РСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_8 Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. № 186, у звязку з чим у ОК ЖБК Бархани відсутні правові підстави на безоплатне отримання у власність спірної земельної ділянки в порядку, визначеному ст. 41 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність рішення Харківської міської ради від 24.02.2010 р. № 13/10 про надання ОК ЖБК Бархани у власність земельної ділянки кадастровий номер :13:009:0064 загальною площею 10,5952 га, яка належала територіальній громаді м. Харкова, для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови, вимогам ст. 41 Земельного кодексу України щодо наявності підстав набуття земельної ділянки житлово-будівельним кооперативом.

При цьому необхідно звернути увагу на те, що Законом України від 17.07.1997 р. Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 р. (далі Конвенція) та Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_8 України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р. закріплено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколів до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_8 України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 р. Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії (Stretch v. United Kingdom, 44277/98) визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна (на підставі того, що державний орган порушив закон при укладенні договору) є неприпустимим.

Отже, застосування законодавства про захист права власності є межі допустимого (розумного) втручання держави в справи власника. Якщо звернутися до українського законодавства, то право власності визначається через класичну формулу: власник може володіти, користуватися і розпоряджатися майном у межах, передбачених законом. А оскільки закон є продуктом передусім державної діяльності, можна тлумачити цей принцип як можливість використання майна на свій розсуд у межах, передбачених державою, або в межах, передбачених державою та закріплених у законі.

У справі, яка розглядається, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з комунальної власності у приватну та повернення у власність територіальної громади землі, яка вибула з її власності ще у 2010 р.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об'єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

З позиції Європейського суду позбавлення майна згідно із другою нормою може бути виправданим тільки якщо доведена, крім іншого, наявність інтересів суспільства та умов, передбачених законом. Більше того, будь-яке втручання у володіння майном повинно задовольняти принцип пропорційності. Європейський суд неодноразово зазначав, повинен бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства в цілому та вимогою захисту основних прав індивіда. Відчуження власності, яке здійснюється відповідно до законодавчої, соціальної, економічної політики чи з іншою метою, може відповідати суспільним інтересам, навіть якщо суспільство в цілому безпосередньо не використовує цю відчужену власність або не володіє нею.

Зважаючи на позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини, та враховуючи, що ОК ЖБК Бархани користується спірною земельною ділянкою починаючи з 2010 р., судова колегія вважає, що принципи пропорційності та балансу інтересів територіальної громади м. Харкова та членів ОК ЖБК Бархани, які є її частиною, не порушені, оскільки діяльність кооперативу спрямована не тільки на експлуатацію та управління житловим комплексом, а й у тому числі на забезпечення житлом членів кооперативу, які виявили бажання та вступили до лав ОК ЖБК Бархани. Тобто задоволення вимог заступника прокурора Київського району м. Харкова призведе до втручання держави в справи власника та позбавить ОК ЖБК Бархани права власності на земельну ділянку, що є неприпустимим.

Крім того, ОК ЖБК Бархани у відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 117-118) просить застосувати строк позовної давності, з посиланням на те, що заступник прокурора Київського району м. Харкова звернувся з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради від 24.02.2010 р. № 13/10 після спливу трирічного строку позовної давності.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Враховуючи, що в п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. 21 Цивільного кодексу України та абз. 3 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України визначено визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, до позовних заяв про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, яку встановлено ст. 257 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

З викладеного вбачається, що до даних спірних взаємовідносин за позовом прокурора встановлено загальну позовну давність в три роки.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, для визначення моменту виникнення права на позов важливим являються і обєктивні (сам факт порушення права), і субєктивні моменти (коли саме особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення). В обох випадках відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Ст. 361 Закону України "Про прокуратуру" передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

З огляду на викладене, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів і відлік позовної давності у випадку звернення прокурора з позовною заявою обчислюється з моменту, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в ОСОБА_3 від 01.07.2015 р. № 6-178цс15.

Положеннями ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, а відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Верховний Суд України в ОСОБА_3 від 29.10.2014 р. № 6-152цс14 зазначає, що оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про прокуратуру", в редакції, яка була чинною на момент прийняття спірного рішення Харківської міської ради (24.02.2010 р.) та діяла до 15.07.2015 р., всі органи прокуратури становлять єдину централізовану систему.

Матеріали справи свідчать про обізнаність органів прокуратури про рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.02.2010 р., яким у власність ОК ЖБК Бархани надано земельну ділянку загальною площею 10,5952 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Тополиній (в районі вул. Квітучої), з дати ухвалення зазначеного рішення (24.02.2010 р.), оскільки на пленарному засіданні сесії Харківської міської ради від 24.02.2010 р., в ході якого було прийнято зазначене рішення Харківської міської ради, був присутній заступник прокурора міста Харкова ОСОБА_10 Вищезазначене підтверджується наявним у матеріалах справи Протоколом 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.02.2009 р. (т. 1 а.с. 119-121).

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, Харківською міською радою листом від 26.03.2010 р. № 08-04/700/2-10 було направлено прокурору м. Харкова копію оспорюваного рішення Харківської міської ради від 24.02.2010 р. про надання у власність ОК ЖБК Бархани земельної ділянки загальною площею 10,5952 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Тополиній (т. 2 а.с. 16).

Враховуючи вищезазначене, судова колегія вважає безпідставним посилання заступника прокурора Київського району міста Харкова на те, що він довідався про існування оспорюваного рішення Харківської міської ради від 24.02.2010 р. в ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, оскільки прокурор міг довідатися про відповідні порушення земельного законодавства під час передачі земельної ділянки у приватну власність ОК ЖБК Бархани з моменту прийняття зазначеного рішення та отримання його копії.

Зважаючи на викладене, перебіг позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 24.02.2010 р. почався з дати прийняття цього рішення (а не, як вважає прокурор, з 01.12.2012 р., коли було внесено зміни в Закон України «Про прокуратуру» щодо надання прокурору права виступати позивачем), оскільки прокурор був обізнаний про існування оскаржуваного рішення Харківської міської ради через те, що прийняття цього рішення відбувалось за участі заступника прокурора міста Харкова.

Позов про скасування спірного рішення Харківської міської ради від 24.02.2010 р. подано заступником прокурора Київського району міста Харкова до Господарського суду Харківської області 26.02.2015 р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності, який відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України сплинув 25.02.2013 р.

У відповідності до п. 10 Наказу Генеральної прокуратури України від 12.04.2011 р. № Згн "Про організацію правозахисної діяльності органів прокуратури України" та п. 3.1 Наказу Генеральної прокуратури України від 07.11.2012 р. № 3гн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів", на органи прокуратури покладені обов'язки перевіряти законність правових актів Кабінету міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, не тільки в межах перевірки певних актів органів місцевого самоврядування а й встановлені певні строки для здійснення прокурорського нагляду, тобто щомісяця.

Тобто прокурор був зобов'язаний здійснити наглядові функції з приводу перевірки законності оскаржуваного рішення Харківської міської ради протягом місяця з дня його прийняття та мав можливість виявити порушення під час прийняття цього рішення в строки, визначені чинним законодавством.

Таким чином, прокурором не була реалізована об'єктивна можливість знати про підстави прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради у місячний строк з моменту його ухвалення, шляхом здійснення заходів прокурорського нагляду, яка між тим збігається із обов'язками прокурора згідно п. 7 ст. 15 Закону України "Про прокуратуру".

Нездійснення прокурором своїх цивільних прав, як уповноваженого державного органу у визначений законом строк, а відтак і звернення до суду після спливу строків позовної давності, є підставою для їх застосування згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, оскільки прокурор в даному випадку, як уповноважений державою на її захист орган, має рівні з іншими цивільні права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення клопотання 2-го відповідача - ОК ЖБК Бархани про застосування до позовної заяви заступника прокурора Київського району міста Харкова строку позовної давності та відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засада судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України ст..ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 15 лютого 2016 року у справі № 922/1170/15 залишити без змін.

ОСОБА_3 набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України.

Повний текст постанови складено 07.06.2016 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Хачатрян В.С.