ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2016 р. Справа № 909/203/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддів Скрипчук О.С.

ОСОБА_1

при секретарі Михалюк О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 енергозберігаючі технології", м.Донецьк без номера від 19.04.2016 р. (вх. № 01-05/2148/16 від 04.05.2016 року)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.2016 р. про забезпечення позову

у справі № 909/203/16 (суддя Грица Ю.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛЕУМ ІНДАСТРІЗ», м.Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТ ОСОБА_3», м.Київ

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 енергозберігаючі технології» (далі - «Нест»), м.Донецьк

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕРВІС ПВП», м.Яремче Івано-Франківська обл.

про визнання укладеним договору поруки та стягнення коштів в сумі 5794895,34 грн.

від позивача: не зявився (належно повідомлений)

від відповідача 1: ОСОБА_4 представник (довіреність в матеріалах справи)

від відповідача 2: ОСОБА_5 представник (довіреність в матеріалах справи)

від відповідача 3: не зявився (належно повідомлений)

Судом розяснено права та обов`язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв`язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

ТОВ «АГРОСЕРВІС ПВП» належним чином повідомлено про час та місце судового засідання: ухвали суду направлялись на зареєстровану в ЄДРПОУ адресу: 78501, Івано-Франківська область, м.Яремче, вул.Свободи, буд.264 офіс.1(а.с.87-89).

Від ТОВ «ВОЛЕУМ ІНДАСТРІЗ» в день судового розгляду надійшло електронне повідомлення про перенесення розгляду справи у звязку із участю його представника в іншому судовому засіданні у розгляді іншої справи.

Присутні представники учасників процесу заперечили проти такого клопотання, стверджуючи, що коло представників учасників процесу законом не обмежується.

Заслухавши думку представників відповідача-1 та відповідача-2, з врахуванням строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, встановленого ч.2. ст.102 ГПК України, суд апеляційної інстанції відхилив прохання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року у справі №909/203/16 (суддя Грица Ю.І) за позовом ТОВ «ВОЛЕУМ ІНДАСТРІЗ» до ТОВ «ІСТ ОСОБА_3», ТОВ «НЕСТ» та ТОВ «АГРОСЕРВІС ПВП» про визнання укладеним договору поруки та стягнення коштів задоволено заяву ТОВ «ВОЛЕУМ ІНДАСТРІЗ» про забезпечення позову. Накладено арешт на майно, що належить на праві приватної власності відповідачам солідарно в межа суми позову у розмірі 5794895,34 грн та накладено арешт солідарно на грошові кошти, що належать відповідачам в межах суми позову в розмірі 5794895,34 грн.

Виносячи ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що є підстави вважати, що відповідач-2, розуміючи настання відповідальності за невиконання відповідачем-1 умов договору постачання №1812/1 від 18.12.2014, вирішив захистити себе та зберегти за собою право власності на нерухоме майно шляхом укладення договору іпотеки з іпотекодержателем. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність ймовірності зміни власника майна, що є предметом іпотеки, у випадку задоволення позовної заяви. Така зміна власника, вірогідно, на думку суду, може сприяти ухиленню відповідача-2 від виконання рішення суду, у звязку з відсутністю у нього інших ліквідних активів. Високий ступінь імовірності відчуження майна у зазначений спосіб обумовлений, зокрема, наявністю у договорі іпотеки іпотечного застереження, яке за своїм значенням прирівнюється до окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та дозволить набути предмет іпотеки у власність в позасудовому порядку.

ТОВ «НЕСТ», не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, стверджуючи, що оскаржувана ухвала винесена з істотними та грубими порушеннями норм процесуального права. Апелянт, зокрема, звертає увагу на те, що заява «Про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову» не передбачена чинним процесуальним законодавством». Твердження місцевого господарського суду щодо того, що він поділяє позицію позивача стосовно укладення Відповідачем-2 договору іпотеки після отримання вимоги за договором поруки є таким, що не підтверджується належними та допустимими доказами. Судом не вказано, якими доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується направлення відповідачу-2 вимоги позивачем, на яку суд посилається, і не зрозуміло, на яку саме із вимог суд посилається. Також апелянт стверджує, що зі змісту ст.67 ГПК України законодавством не передбачено одночасне забезпечення позову і шляхом накладення арешту на майно, і накладенням арешту га грошові кошти. Також судом застосовано неспіврозмірні забезпечення у співвідношенні до суми позову і застосувано арешт солідарно, що не передбачено законом і є неможливим, оскільки відповідачі не мають солідарного майна і коштів.

Позивач та відповідач-1 не скористались правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, і письмового відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст.ст. 101, ч.2 ст.102 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, при цьому встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.03.2016 (а.с.2) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі про визнання укладеним договору поруки б/н від 17.12.2014р. між ТОВ «ВОЛЕУМ ІНДАСТРІЗ» та ТОВ «НЕСТ» та стягнення солідарно грошових коштів з ТОВ «ІСТ ОСОБА_3», ТОВ «НЕСТ», ТОВ «АГРОСЕРВІС ПВП», на користь ТОВ «ВОЛЕУМ ІНДАСТРІЗ» у загальному розмірі 4 887 695,34 грн та призначено розгляд справи на 29.03.16р.

15.03.2016 року позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів кошти в розмірі 5794895,34 грн. (а.с.95).

29.03.2016 позивачем подано заяву про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову (а.с.107-109), в якій він прохає, зокрема, суд солідарно в межах суми позову в розмірі 5794895,34 грн. накласти арешт на майно, що належить на праві приватної власності відповідачам, та на грошові кошти, що належать відповідачам.

Заява мотивована проблематикою отримання від відповідачів коштів у добровільному порядку. Також позивач вважає, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки вільне користування майном й грошовими коштами на рахунку надає можливість відповідачам уникнути сплати заборгованості (а.с.145-147).

Ухвалою місцевого господарського суду від 14.04.2016 року накладено арешт на майно, що належить на праві приватної власності відповачеві-1, відповідачеві-2, відповідачеві-3 солідарно в межах суми позову, а також накладено арешт на їх грошові кошти солідарно в межах суми позову.

Також зі справи вбачається, що цього ж дня, Господарський суд Івано-Франківської області 14 квітня 2016 року прийняв рішення у цій справі, яким позов ТОВ «ВОЛЕУМ ІНДАСТРІЗ» задоволено повністю. Визнано укладеним договір поруки б/н від 17.12.2014 між ТОВ «ВОЛЕУМ ІНДАСТРІЗ» та ТОВ «НЕСТ». Стягнено солідарно з відповідачів кошти в сумі 5794895,34 грн (а.с.169-172).

На день розгляду цієї апеляційної скарги у матеріалах справи відсутні докази оскарження судового рішення по суті спору. Згідно із ч.5. ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Аналізуючи зміст заяви позивача про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову та її прохальну частину, можна зробити висновок, що вказана заява є заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу (ст.67 ГПК України).

Отже, процесуальний закон не передбачає одночасне забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно боржників.

Крім цього, види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абзацу 3 п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 (із змінами) «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» (далі- постанова пленуму №16) у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент

виконання рішення (абзац 1 п.3 постанови пленуму №16).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для

здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.(абзац 2 п.3 постанови пленуму №16).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням

співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту (абзац 3 п.3 постанови пленуму №16)

Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч.1 ст.190 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.319 ЦК України).

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.7 ст.316 ЦК України).

Відповідно до п.72 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02р. (рішення чинне з 06.11.02р) в справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (також справ «Брумареску проти Румунії», п.61)

В даному випадку, місцевим господарським судом порушено положення ГПК і одночасно накладено арешт, як на майно, що належить на праві власності відповідачам так і на їх грошові кошти. В свою чергу, скаржник не довів свою платіжоздатність і не подав суду докази оскарження судового рішення в апеляційному порядку

У справах про стягнення грошових коштів, позов не повинен забезпечуватись накладенням арешту на майно відповідача, за виключенням грошових коштів, оскільки предметом позову, що забезпечується, є спірна матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо стягнення коштів. Таке накладення арешту на майно відповідачів фактично блокує здійснення нормальної господарської діяльності підприємствами, що може призвести до незворотних наслідків.

Враховуючи вищевикладені норми права та обставини справи, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд при винесенні оскаржуваної ухвали, в частині накладення арешту на майно, що належить відповідачам на праві приватної власності, не врахував предмет спору, обрав спосіб забезпечення позову, зазначений в оскаржуваній ухвалі суду, передчасно.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що накладення арешту на грошові кошти не є порушенням прав і законних інтересів скаржника, оскільки ухвалою суду в даній справі накладено арешт на грошові кошти виключно у визначених межах ціни позову, а не на всі відповідні рахунки боржників, що не може заважати нормальному функціонуванню підприємства та вільному використанню інших коштів на банківських рахунках, які перевищують зазначену суму.

З врахуванням встановлених обставин справи та вищеперелічених норм права, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду частковому скасуванню, в частині накладення солідарно арешту на майно відповідачів. В решті ухвалу слід залишити без змін.

Судові витрати покласти на апелянта відповідно до ч.2. ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 103, 104, 105, 106 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.04.16р. скасувати частково, в частині накладення арешту солідарно на майно ТОВ «ІСТ ОСОБА_3», ТОВ «ОСОБА_2 ТЕХНОЛОГІЇ», ТОВ «АГРОСЕРВІС ПВП» в межах ціни позову 5794895,34 грн, яке належить на праві приватної власності. В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 24.05.16р.

Головуючий суддя: Дубник О.П.

Судді: Скрипчук О.С.

ОСОБА_1