Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" травня 2016 р. Справа № 906/286/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участю секретаря судового засідання: Шундрик Т.В.

в присутності представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД" (м. Київ)

до Комунального підприємства "Брусилівська районна аптека №13" Брусилівської районної ради (Житомирська область, смт. Брусилів)

про стягнення 81637,78 грн.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки №58273 від 27.11.2013 товарів медичного призначення у сумі 81637,78 грн, з яких: 68031,48 грн основного боргу та 13606,30 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою від 30.03.2016 господарський суд порушив провадження у справі, призначив судове засідання та зобов'язав сторони виконати вимоги ухвали.

Ухвалами господарського суду від 19.04.2016 та від 19.05.2016 через неявку представників сторін розгляд справи відкладено.

19.05.2016 позивач електронною поштою надіслав клопотання до суду, в якому розгляд справи просив проводити без повноважного представника та серед іншого, просив припинити провадження в частині стягнення основної заборгованості за Договором поставки №58273 від 27.11.2016 у зв'язку її сплатою, на підтвердження чого до клопотання додано платіжні документи.

Відповідач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 29.04.2016 (а. с. 79).

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до ст. 59 Господарського процесуального кодексу України є правом відповідача, а не його обов'язком, неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного між Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" (позивач/ постачальник) та Комунальним підприємством "Брусилівська районна аптека №13" (відповідач/покупець) Договору поставки № 58273 від 27.11.2013 (далі - Договір (а. с.10 -15),постачальник зобова"язується поставити і передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити певний товар, асортимент, кількість та ціна якого, зазначені в видаткових накладних, які є його невід"ємною частиною (п.1.1. Договору).

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що поставка товару здійснюється окремими партіями, відповідно до поданих покупцем та погоджених постачальником замовлень на поставку товару.

Як передбачено ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частина 1 статті 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 5.5 Договору вартість кожної партії товару обчислюється виходячи з кількості одиниць асортименту товару у відповідній партії та вартості кожної одиниці асортименту товару та вказується в видатковій накладній на кожну окрему поставку.

Згідно з 6.1 Договору сторони погодили, що оплата покупцем (відповідачем) товару за цим договором здійснюється шляхом попередньої оплати або з відстроченням платежу. При цьому порядок оплати за договором (попередня оплата чи оплата з відстроченням платежу) обирається покупцем (відповідачем) при поданні заявки.

При здійсненні покупцем оплати товару за цим договором з відстроченням платежу строк, протягом якого покупець зобов"язаний здійснити оплату за товар на користь постачальника, вказується постачальником у видатковій накладній на товар, який поставляється. При цьому перебіг такого строку починається від дати поставки товару покупцю, що вказана у видатковій накладній (п. 6.2 Договору).

На виконання умов Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар, що підтверджується видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками сторін у справі (а. с. 17 - 62).

Товар було отримано на підставі довіреності №1, виданої 27.11.2015 ОСОБА_1 на приймання та підписання видаткових накладних і товарно - транспортних накладних при прийманні товару згідно з Договором поставки №58273 від 27.11.2015 (а. с. 16).

Проте відповідач, в порушення взятих на себе зобов"язань, оплатив частково товар, що спонукало позивача звернутись до господарського суду з даним позовом.

Разом з тим, як вбачається з заяви представника позивача від 19.05.2016 після порушення провадження у справі, відповідачем оплачено основний борг, що підтверджується банківськими виписками про зарахування грошових коштів на рахунок позивача (а. с. 82 - 87), у зв"язку з чим останній просить припинити провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу (а. с. 81)

Оскільки вказана сума була оплачена відповідачем після звернення позивача до суду, провадження у справі в частині стягнення 68031,48 грн. слід припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 13606,30 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, про що суд зазначає таке.

Частиною третьою ст. 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ця норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов"язані з купівлею - продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно із чинним законодавством застосовуються положення про купівлю - продаж.

Згідно з частиною п'ятою статті 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником (постанова судової палати у господарських справах ВСУ від 24.12.2013).

Пунктом 10.4 Договору передбачено, що за умови прострочення покупцем строків оплати за товар за цим Договором, він повинен сплатити продавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20 % від простроченої суми оплати.

Зазначені відсотки за своєю правовою природою є боргом, тому зменшення їх розміру неможливе (постанова ВГСУ від 25.09.2012 у справі № 32/5005/3471/2012).

Таким чином, перевіривши здійснений позивачем розрахунок відсотків за користування чужими грошовими коштами, господарський суд встановив правомірність здійснених позивачем нарахувань та, відповідно, обґрунтованість позову щодо стягнення 13606,30 грн (68031,48 *20%).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач за підставами пред'явлення та предметом позов не оспорив, доказів погашення боргу в частині відсотків за користування чужими грошовими коштами не надав.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного Договору та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 13606,30 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Провадження у справі в частині стягнення 68031,48 грн. по сплаті основного боргу слід припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Судовий збір підлягає до стягнення з відповідача.

Одночасно господарський суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із п. 2. ч. 2 ст .4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

На момент звернення позивача до суду відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" (в редакції від 15.04.2016) розмір мінімальної заробітної плати становив 1378,00 грн.

Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу майнового характеру: про стягнення з відповідача 81637,78 грн, тому слід було сплатити 1378,00 грн судового збору.

Як вбачається з платіжного доручення № 6112 від 10.03.2016 про сплату судового збору, під час звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1404,57 грн, тобто в більшому розмірі, ніж встановлено Законом України "Про судовий збір" (1404,57 - 1378,00 = 26,57).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 49, п. 1 - 1 ч. 1 ст. 80, 82 - 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Припинити провадження в частині стягнення 68031,48 грн основного боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Брусилівська районна аптека №13" Брусилівської районної ради (12601, Житомирська область, Брусилівський район, смт. Брусилів, вул. 1 Травня, 14, ) на користь Спільного українсько -естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма - Фарм ЛТД" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-А, ):

- 13606,30 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами;

- 1378,00 грн судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.05.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3 - сторонам (реком.)