ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа № 921/57/16-г/13

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.,

представники сторін:

від позивача: Перепелюк П.З. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ФОП ОСОБА_2, Вербіцька М.В. - адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, б/н від 18.03.2016

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016 (суддя Стопник С.Г.)

у справі № 921/57/16-г/13

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина", м. Тернопіль

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Білявинці Тернопільської області

про стягнення 1 258 221, 24 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 1 258 221, 23 грн, з яких: 1 042 474, 00 грн основного боргу, 24 848, 01 грн - 3 % річних, 190 899, 23 грн інфляційних втрат. Позов заявлено на підставі видаткової накладної № 130 від 31.03.2015.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016 у справі № 921/57/16-г/13 позовні вимоги задоволено.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 042 474, 00 грн вартості товару, 24 848, 01 грн 3% річних, 190 899, 23 грн втрат від інфляції та 18 873, 32 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб, шляхом вчинення фактичних дій. Відтак, з огляду на наявність належним чином оформленої видаткової накладної, яка є первинним бухгалтерським документом, з урахуванням приписів ст. 692 ЦК України, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ФОП ОСОБА_2 звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, зазначає, що договору про продаж чи поставку цукру ні письмового, в тому числі за №АГ 30/03/15-6, ні усного, між сторонами не було взагалі, а видаткова накладна, на яку посилається позивач, є сфальсифікованою. Разом з тим, підтверджує надання позивачу пустої накладної з підписом і печаткою відповідача, оскільки між сторонами склалися дружні і довірливі стосунки, начебто для приведення у відповідність бухгалтерської документації товариства. Стверджує, що з огляду на наявність в діях ОСОБА_4 ознак злочину, відповідач звернувся з заявою про органів досудового розслідування та розпочато досудове розслідування.

З посиланням на ст. 208 ЦК України та ч. 1 ст. 181 ГК України вказує, що у даному випадку, з урахуванням відносин сторін, є спеціальні вимог щодо письмової форми правочину.

Також, звертає увагу, що у видатковій накладній позивач вказаний як постачальник, відтак, повинна оформлятись ТТН, яка б підтвердила факт передачі товару.

Зазначає, що місцевий господарський суд безпідставно не взяв до уваги протокол опитування ОСОБА_5, яка на період виникнення спірних правовідносин, працювала фінансовим директором ТОВ «Агроцентр-Галичина».

Вказує, що така операція щодо купівлі-продажу цукру на суму більше мільйона гривень є економічно невигідною для відповідача, оскільки останній не являється платником ПДВ, і не могла ним вчинятись.

В даному судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити рішення місцевого господарського суду з підстав його законності та обґрунтованості без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач та його адвокат підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, відповідачем подано клопотання по призначення судової експертизи видаткової накладної № 130 від 31.03.2015. Клопотання мотивоване тим, що вказана накладна є сфальсифікованою.

Розглянувши клопотання відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Поряд з цим, з урахуванням того, що сам відповідач не заперечує дійсності підпису та печатки на накладній, відповідачем не заявлялось клопотання про призначення судової експертизи в суді першої інстанції, підстави для її проведення відстуні.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016 у справі № 921/57/16-г/13 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за видатковою накладною № 130 від 31 березня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" передало, а фізична особа-підприємець ОСОБА_2 отримав товар, а саме: цукор в кількості 98,7 т вартістю 838 950, 00 грн (з ПДВ) та цукор в кількості 23944 кг вартістю 203 524, 00 грн (з ПДВ), а всього на суму 1 042 474, 00 грн, в тому числі ПДВ 173 745, 67 грн.

Відповідач заперечив факт отримання товару за вищевказаною видатковою накладною, разом з тим, дійсність печатки і свого підпису на видатковій накладній під сумнів не поставив.

З приводу зазначення у видатковій накладній № 130 від 31 березня 2015 року, як підстави її видачі - договору №АГ 30/03/15-6 від 30.03.2015, представник позивача пояснив, що договору за №АГ 30/03/15-6 від 30.03.2015 немає, оскільки відповідач відмовився його підписувати.

Отже, фактично між сторонами виникли зобов'язальні відносини за договором купівлі-продажу, який укладений ними у спрощений спосіб, передбачений ч. 1 ст.181 Господарського кодексу України, шляхом вчинення фактичних дій.

За змістом ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ст.ст. 655, 691 ч. 1 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити товар за ціною, встановленою у договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

За даних обставин справи, з огляду на відсутність письмового договору, у відповідача виник обов'язок щодо оплати товару, отриманого за видатковою накладною 31 березня 2015 року.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідач свого зобов'язання з оплати отриманого товару своєчасно не виконав, направлену на його адресу вимогу щодо оплати боргу залишив без задоволення, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 1 042 474, 00 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій, відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є первинні документи, що є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Так, за змістом ч. 1 ст. 9 вказаного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Саме таким вимогам і відповідає накладна № 130 від 31.03.2015, яка засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

До того ж, господарська операція щодо продажу цукру на суму 1 042 474, 00 грн відображена позивачем у податковій звітності, про що свідчить виписана 31.03.2015 податкова накладна № 51, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 17.04.2015 (реєстраційний номер НОМЕР_1) та включена ТОВ "Агроцентр-Галичина" в податкові зобов'язання в декларації від 20.04.2015 (податкові зобов'язання за березень 2015 року) з відображенням в додатку 5 № до декларації, що підтверджено Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області (лист №5073/7/10-16/154 від 22.02.2016).

Відповідач факт отримання товару за видатковою накладною № 130 від 31.03.2015 належними та допустимими доказами не спростував, доказів погашення основної суми заборгованості не подав, відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення вимоги щодо стягнення 1 042 474, 00 грн основного боргу.

Поряд з цим, позивачем також заявлено до стягнення 24 848, 01 грн 3% річних та 190 899, 23 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2015-15.01.2016.

Відповідно до частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інфляційні втрати за період з 01.04.2015-15.01.2016 становлять 199 532, 84 грн, однак, з огляду на те, що суд не вправі виходити за межі позовних вимог та періоду нарахування, місцевим господарським судом правомірно задоволено 190 899, 23 грн інфляційних втрат.

Також, судом підставно задоволено 24 848, 01 грн 3% річних.

З приводу відсутності у позивача товарно-транспортних накладних в підтвердження поставки відповідачу значної кількості цукру (122,644 т), слід зазначити, що товарно-транспортна накладна є документом, який складається вантажовідправником для оформлення перевезень вантажів відповідно до укладеного договору перевезення, отже таким документом підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, можливих розрахунків по вартості перевезень тощо, а не факт придбання товару.

Крім того, позивачем в судовому засіданні надано пояснення, що відповідач здійснював само вивіз товару, відтак ТТН не складались.

Місцевим господарським судом правомірно не взято до уваги протокол опитування ОСОБА_5, складеного 11.02.2016 адвокатом відповідача Вербіцькою М.В., який містить ознаки свідоцьких показів, оскільки такі в господарському процесі не застосовується, ознаки експертних висновків, що до компетенції адвоката чи колишнього працівника не належать.

Твердження відповідача про те, що господарська операція щодо купівлі цукру на суму більше мільйона гривень є економічно невигідною (недоцільною) для відповідача, оскільки останній не являється платником ПДВ, і не могла ним вчинятись, розцінюються судом критично, оскільки такі твердження не спростовують факту здійснення господарської операції.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі зазначав, що звернувся до органів досудового розслідування, в той час жодних доказів не надає.

Доводи відповідача про те, що у випадку спірного договору, укладеного сторонами, є спеціальні вимоги щодо письмової форми правочину є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ст. 655 ЦК України не містить такого застереження.

Отже, всі твердження, викладені скаржником в апеляційній скарзі жодним чином не спростовують факту купівлі-продажу і не позбавляє доказової сили первинного документу - видаткової накладної №130 від 31.03.2015.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У зв'язку з відсутністю доказів, які б обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Тернопільської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016 у справі № 921/57/16-г/13 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.