РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016Справа №910/8210/16

За позовом Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко і К»

про стягнення 65 187,74 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Щевель І.П. - по дов. № б/н від 22.03.2016

від відповідача Олексюк Н.Ю. - по дов. № б/н від 23.05.2016

Хоньків І.М. - по ов. № б/н від 23.05.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко і К» 65 187,74 грн. боргу по орендній платі за користування обладнанням, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору оренди № 131/1 від 01.08.2008.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 порушено провадження у справі № 910/8210/16 та розгляд справи призначено на 24.05.2016.

Відповідач у поданому 24.05.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. Під впливом загрози тяжких обставини пов'язаних з можливим зривом опалювального сезону та спричиненими, у зв'язку з цим, матеріальними збитками, ТОВ «Ніко і К» було змушене підписати нав'язаний посадовими особами ДП «Національний центр Олександра Довженка» проект договору оренди та додаткову угоду № 1 до вказаного договору. За домовленістю сторін, вказаний договір оренди не підлягав реєстрації та обліку в бухгалтерському діловодстві підприємств аж до вирішення питання правового статусу (визначення власника) обладнання котельні та підписання сторонами акту прийому-передачі до вказаного договору. Звертає увагу суду на те, що наданий позивачем до позовної заяви проект акту (без номера, без посилання на реквізити (номер) договору до котрого він належить) є лише проектом документу. Такий документ відповідачем ніколи не підписувався, фактичної передачі обладнання від ДП «Національний центр Олександра Довженка» до ТОВ «Ніко і К» не було і не могло бути, оскільки відповідач є власником спірного обладнання з дати здійснення розрахунків за договорами купівлі-продажу від 28.12.2007. Вважає, що фактично відсутні між сторонами відносини щодо оренди обладнання, яке не передавалось позивачем відповідачу.

Позивач в судовому засіданні 24.05.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 24.05.2016 заперечував проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 24.05.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 31.05.2016.

В судовому засіданні 31.05.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.08.2008 між Державним підприємством «Національний центр Олександра Довженка» (орендодавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко і К» (орендар) було укладено договір оренди № 131/1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець зобов'язується надати в строкове платне користування, а орендар прийняти, оплатити використання та своєчасно повернути обладнання (далі - майно) у відповідності з додатком № 1, що додається до даного договору і є його невід'ємною частиною та містить перелік обладнання, що орендується, його вартість та розрахунок орендної плати.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку позивача відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі за період з квітня 2013 року по березень 2016 року сплачено орендну плату за користування обладнання, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 65 187,74 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до додатку № 1 в орендне користування має бути передане наступне майно: паровий котел, насос КО-50, резервуар зберігання сили, трансформатор зварювальний, холодильник «Норд», насос К-90/85, лічильник газу, діраторний бак, фільтри ХВО, прилад обліку газу, газорозподільний пункт, тепло лічильник, станок точильно-свердлильний 2М-112, станок точильно-шліфувальний ЗБ-632, станок точильно-шліфувальний 332Б, насос К 90/85, насос консольний КО 50/56.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи 28.12.2007 між Державним підприємством «Національний центр Олександра Довженка» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко і К» (покупець) укладено договір купівлі-продажу об'єкта державної власності з відкритих торгів (аукціону), відповідно до якого відповідач придбав та отримав згідно актів приймання-передачі від 14.01.2008 та від 15.11.2008 наступне майно:

- нерухоме майно - будівля котельної (літ. Д) загальною площею 466,40 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, буд. 1;

- обладнання: насос КО-50 (1 шт.), резервуар мокрого зберігання сілі (1 шт.), трансформатор зварювальний (1 шт.), насос К 90/85 (1 шт.), лічильник газу (1 шт.), насос консольний КО-50/56 (1 шт.), газороздільчий пункт (1 шт.), котел паровий (1 шт.), котел паровий (1 шт.), теплолічильник (1 шт.), деаєраторний бак (1 шт.);

- водопровідні мережі - труба д 200 (17 м.), засувка д 200 (1 шт.), труба д 100 (4 м.) засувка д 100 (1 шт.);

- каналізаційні мережі - труба д 100 (26 м.).

Стаття 328 Цивільного кодексу України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Доказів того, що відповідач набув право власності на обладнання не правомірно та це встановлено в судовому порядку не подано.

Згідно з п. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Оскільки відповідач є власником частини обладнання яке є предметом договору він не має сплачувати орендну плату за його користування.

Згідно з п. 3.1 договору майно, що орендується, повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 5 робочих днів з моменту набрання чинності цим договором.

Передача та повернення майна здійснюється на підставі акту прийому-передачі, який свідчить про фактичну передачу майна в оренду орендарю та фактичне його повернення орендодавцю, зазначений акт підписується уповноваженими представниками сторін (п. 3.2 договору).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Позивачем належних доказів того, що обладнання (холодильник «Норд», фільтри ХВО, прилад обліку газу, станок точильно-свердлильний 2М-112, станок точильно-шліфувальний ЗБ-632, станок точильно-шліфувальний 332Б, насос К 90/85) у відповідності до умов договору оренди було передано відповідачу не подано.

Доданий до позовної заяви акт від 01.08.2008 за своїм змістом та розміщенням на папері розцінюється судом як затверджений сторонами зразок акту приймання-передачі обладнання, який мав бути підписаний представниками сторін, а отже не підтверджує фактичну передачу обладнання в оренду відповідачу.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п. 4.1 договору розмір орендної плати зазначається в додатку № 1 та сплачується орендарем в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця.

З додатку № 1 вбачається, що орендна плата становить 1 000,00 грн. на місяць.

Відповідно до п. 2.2 додатку № 1 перерахування здійснюється орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як свідчать матеріали справи, з моменту укладення договору оренди до 2013 року (спірний період нарахування орендної плати визначений позивачем з квітня 2013 року) відповідачем оплата орендної плати за користування обладнання не здійснювалась, будь - яких претензій з приводу оплати по договору оренди орендодавцем орендарю не висувалось, що підтверджує те що майно зазначене в договорі оренди в орендне користування не передавалось.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем не доведено передачу обладнання в орендне користування відповідачу та не доведено порушення його прав відповідачем щодо користування останнім частиною обладнання, яке належить йому на праві власності.

Таким чином, позовні вимоги Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.06.2016.

Суддя В.В.Сівакова