ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" травня 2016 р.Справа № 916/760/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

До відповідача: Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 згідно довіреності №14-138 від 13.05.2014р.

ОСОБА_2 згідно довіреності №14-10 від 14.01.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_3 згідно довіреності № 178 від 01.02.2016р.

В судовому засіданні брали участь:

Від позивача: ОСОБА_2 згідно довіреності №14-10 від 14.01.2015р.

Від відповідача ОСОБА_3 згідно довіреності № 178 від 01.02.2016р.

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства (далі - КП) "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" про стягнення пені у сумі 12 142 грн. 69 коп., 3% річних у сумі 2 494 грн. 03 коп., інфляційних втрат у сумі 22 899 грн. 99 коп.

Представники позивача позовну заяву підтримують, наполягають на її задоволенні.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

18 грудня 2013 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (Покупець) було укладено Договір №1895/14-БО-23 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцеві у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України а Покупець зобовязався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії , яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Строк дії Договору в частині реалізації газу до 31.12.2014р., в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до п.2.1 Договору Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 2 610 тис. куб. м.

Згідно п.3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів , визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Розділ 5 Договору регулює ціну на газ. Згідно п.5.1 Договору ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ. Пунктом 5.2 Договору сторони врегулювали ціну на газ за 1000 куб м, яка неодноразово змінювалася протягом 2014р. додатковими угодами, підписаними сторонами.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору він поставив Покупцеві протягом січня грудня 2014р., а Покупець прийняв природний газ на загальну суму 7 727 505грн. 75 коп., що підтверджується актами приймання передачі природного газу. Покупець - відповідач свої зобовязання за Договором виконав, але з простроченням строків, передбачених умовами Договору купівлі продажу природного газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості не сплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3 Договору строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

За таких обставин, на підставі п.7.2 Договору, позивач нарахував КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" пеню у розмірі 12 142грн. 69коп.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у сумі 22 899грн. 99коп., а також 3% річних у розмірі 2 494грн. 03коп.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що між сторонами було досягнуто згоди щодо способу проведення остаточних розрахунків за спожитий природний газ за рахунок коштів державного бюджету шляхом укладання 10.12.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської облдержадміністрації, Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської облдержадміністрації, КП „ Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго та НАК „Нафтогаз України Договорів № 1140/30 та № 1141/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.4 та п.2 ст.16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

Відповідно до підпункту 2 п.10 цих Договорів сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. За умовами п.15 зазначених Договорів сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

За таких обставин, відповідач вважає, що відбулась заміна первісного зобовязання за Договором № 1895/14-БО-23 купівлі-продажу природного газу від 18.12.2013 р. в частині порядку та строків розрахунку за природний газ, новим зобовязанням про оплату відповідачем коштів за рахунок субвенції з державного бюджету, у звязку з чим первісне зобовязання у цій частині припинилося і що виключає можливість застосування заходів відповідальності з боку позивача за несвоєчасний розрахунок.

Відповідач також зазначив, що відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 18.06.2014р. №217 „Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу", на якого покладено спеціальні обовязки у разі, коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів цього Порядку, і перераховуються в частині вартості спожитого газу, його транспортування та виробництва, транспортування, постачання теплової енергії.

Також, відповідач звертає увагу суду на критичний фінансовий стан КП „ Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, про що свідчить його збитковість, яка підтверджена звітністю підприємства, та відсутність інших джерел прибутку, а також обмеженість в їх існуванні, крім здійснення основного виду діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

З урахуванням зазначеного, відповідач просить суд зменшити розмір пені до 1 грн. та звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на те, що його вина у неналежному виконанні зобовязання відсутня, оскільки основною причиною утворення заборгованості за спожитий природний газ є економічна необґрунтованість встановлених тарифів на теплову енергію, а також відсутність своєчасних субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2013 р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго (Покупець) було укладено Договір №1895/14-БО-23 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцеві у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України а Покупець зобовязався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії , яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Строк дії Договору в частині реалізації газу до 31.12.2014р., в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до п.2.1 Договору Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 2 610 тис. куб. м.

Згідно п.3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів , визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Розділ 5 Договору регулює ціну на газ. Згідно п.5.1 Договору ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ. Пунктом 5.2 Договору сторони врегулювали ціну на газ за 1000 куб м, яка неодноразово змінювалася протягом 2014р. додатковими угодами, підписаними сторонами.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору поставив Покупцеві протягом січня грудня 2014р., а Покупець прийняв природний газ на загальну суму 7 727 505грн. 75коп., що підтверджується актами приймання передачі природного газу.

КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго було погашено заборгованість за отриманий за Договором природний газ, але з порушеннями строків оплати, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду із заявленим позовом про стягнення пені у сумі 12 142 грн. 69 коп., 3% річних у сумі 2 494 грн. 03 коп., інфляційних втрат у сумі 22 899 грн. 99 коп.

Разом з тим господарським судом встановлено, що 10.12.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської облдержадміністрації (сторона 1), Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської облдержадміністрації (сторона 2), КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго (сторона 3) та НАК „Нафтогаз України (сторона 4) було укладено Договори № 1140/30 та №1141/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.4 та п.2 ст.16 закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

Відповідно до пунктів 2-8 Договору № 1140/30 від 10.12.2014 р. сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні -1 в сумі 1 285 000грн. 00 коп. на підставі рішення Мінфіну. Сторона-1 перераховує на рахунок сторони-2 кошти в сумі 1 285 000 грн. 00 коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-2 перераховує на рахунок сторони-3 кошти в сумі 1 285 000 грн. 00 коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-3 перераховує на рахунок сторони -4 кошти в сумі 1 285 000грн. 00коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-4 перераховує на рахунок сторони останньої кошти: у сумі 1 281 864 грн. 66 коп., у тому числі податок на додану вартість 213 644 грн. 11 коп., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 18.12.2013р. №1894/14-ТЕ-23 за 2014 рік; у сумі 3 135 грн. 34 коп., у тому числі податок на додану вартість 522 грн. 56 коп. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 18.12.2013р. №1895/14-БО-23 за 2014 рік. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Відповідно до пунктів 2-8 Договору № 1141/30 від 10.12.2014 р. сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні -1 в сумі 230 000грн. 00 коп. на підставі рішення Мінфіну. Сторона-1 перераховує на рахунок сторони-2 кошти в сумі 230 000 грн. 00 коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-2 перераховує на рахунок сторони-3 кошти в сумі 230 000 грн. 00 коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-3 перераховує на рахунок сторони-4 кошти в сумі 230 000грн. 00коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-4 перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 230 000 грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість 38 333 грн. 33 коп., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 18.12.2013р. №1895/14-БО-23 за 2014 рік. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Відповідно до п. 15 Договорів № 1140/30 та № 1141/30 від 10.12.2014 р. сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають жодної претензії стосовно предмета договору.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечує позивач, як на момент звернення ПАТ НАК "Нафтогаз України" до господарського суду із зазначеним позовом до КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, так і на момент розгляду справи, у відповідача відсутня заборгованість за поставлений природний газ за Договором від 18.12.2013р. №1895/14-БО-23 за 2014 рік.

Наразі з позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 12 142 грн. 69 коп., 3% річних у сумі 2 494 грн. 03 коп., інфляційні втрати у сумі 22 899 грн. 99 коп., згідно наданого розрахунку.

Разом з тим суд зазначає, що умовами Договорів №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р. передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору №1895/14-БО-23 купівлі-продажу природного газу від 18.12.2013р.

Так, за змістом п.п. 2 п. 10 Договорів №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р. сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. В п. 15 Договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені Договорами №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р.

Натомість для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 Договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених Договорами про організацію взаєморозрахунків №1140/30 та №1141/30 від 10.12.2014р., які діяли як на момент звернення позивача до суду із заявленим позовом, так і на момент розгляду справи. Враховуючи відсутність порушень з боку відповідача строків розрахунку за поставлений природний газ, суд не вбачає підстав для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 Договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Подібну правову позицію наведено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 р. у справі № 917/2519/14. Враховуючи те, що висновки ВСУ є обовязковими для господарського суду згідно положень ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01 червня 2016 р.

Суддя Н.В. Рога