ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа № 917/2500/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивача -ОСОБА_1, дов. б/н від 08.02.2016 року

відповідача - ОСОБА_2, директор,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №897П/1-35) на рішення господарського суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року по справі №917/2500/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Авантаж 7, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Транссіс, м. Кременчук Полтавської області

про розірвання договору, повернення передоплати, стягнення пені, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Авантаж 7 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Транссіс, відповідача, про розірвання укладеного сторонами договору № 141030/1 від 30.10.2014 року, стягнення суми передоплати за цим договором в розмірі 135480,00 грн. та стягнення 77075,68 грн пені.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року по справі №917/2500/15 (суддя Сірош Д.М.) позов задоволено частково. Розірвано договір №141030/1 від 30.10.2014 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Транссіс на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Авантаж 7 77075,68 грн пені, 2374,14 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з рішенням суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем було своєчасно та повністю виконано пункт 1 Додатку1 до договору № 141030/1 від 30.10.2014 року (Специфікація) та передано позивачу програмно-апаратний комплекс МарХРІus, а пункт 2 Специфікації, яким передбачено впровадження програмно-апаратного комплексу з безпосередньою участю та діями покупця ТОВ АВАНТАЖ 7, виконувався із затримками з вини самого покупця, про що свідчить переписка сторін.

Таким чином, за висновком відповідача, господарський суд першої інстанції дійшов хибного висновку про істотне порушення відповідачем умов договору № 141030/1 від 30.10.2014 року та що у звязку з цим ТОВ АВАНТАЖ 7 було позбавлено того, на що розраховувало при укладенні договору.

Позивач у відзиві на скаргу зазначив, що, на його думку, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої і інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. У звязку з цим просить скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідач внаслідок невиконання постачальником бізнес аналізу господарської діяльності покупця передав позивачу програмно-апаратний комплекс, який недоопрацьований і не може бути доопрацьований під вимоги позивача, оскільки версія цього програмно-апаратного комплексу має узагальнений функціонал пристосування під потреби позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 року апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 11.04.2011 року на 10:00 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.04.2011 року розгляд справи було відкладено на 16 травня 2016 року на 10:00 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16 травня 2016 року розгляд справи було відкладено на 25.05.2016 року на 12:30 год.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, доводи відповідача та позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали , 30.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю АВАНТАЖ 7, покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю ТРАНССІС, постачальником, було укладено договір № 141030/1, відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов'язувався передати покупцю програмно-апаратний комплекс MapXPlus Retail (надалі - ПАК) для маршрутизації газовозів і виконати комплекс робіт по впровадженню, установці і супроводженню програмного забезпечення на робочих місцях покупця на умовах, визначених договором, а покупець зобовязувався прийняти програмне забезпечення і оплатити його.

Специфікацією до договору (Додаток № 1 до договору) передбачені наступні роботи і послуги по впровадженню ПАК:

- бізнес - аналіз. На даному етапі здійснюється обговорення всіх автоматизованих процесів покупця, формування знань по налаштуванню системи, визначення необхідних доопрацювань системи (п.2.1);

- інтеграція з обліковою системою Замовника (погодження механізмів обміну даними і її реалізація), формування і заповнення бази даних необхідними даними (п. 2.2);

- нанесення крапок на карту (нанесення ГАЗС своїх і клієнтів) (п. 2.3);

- реалізація необхідних доопрацювань, виявлених на етапі 2.1 (п. 2.4);

- інсталяція ПАК (п. 2.5);

- моделювання. На даному етапі буде здійснений розрахунок маршрутів по різним сценаріям, визначена стратегія компанії, формалізовані правила роботи з системою (п. 2.6);

- розробка друкованих форм. Друковані форми розробляються згідно наданих в таблицях Excel шапок необхідних звітів. Список необхідних звітів Покупець повинен надати протягом 15 днів з моменту інсталяції системи (п. 2.7);

- промислова експлуатація (п. 2.8);

- безкоштовна технічна підтримка (починається з моменту інсталяції системи у Покупця, п. 2.9).

Згідно з пунктом 2.1.1 Постачальник зобовязувався поставити ПАК і здійснити комплекс дій по впровадженню і установці ПАК, який крім передбаченого в Додатку № 1 до договору, передбачає програмування, системну інтеграцію, інсталяцію і конфігурацію компонентів, інсталяцію оновлень ПАК. Поставка ПАК здійснюється для 2 (двох) робочих місць.

Відповідно до пункту 4.1. договору, загальна вартість договору становить 270480,00 грн.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що розрахунки здійснюють в наступному порядку: передоплата в розмірі 135480,00 грн. - протягом восьми робочих днів з дня укладення договору; залишок суми у розмірі 130000,00 грн. - протягом п'яти банківських днів з дня підписання обома сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно з Додатком до договору (Специфікація), кінцевий строк поставки і впровадження ПАК складає 40 робочих днів з моменту підписання договору. Відлік днів здійснюється з моменту підписання договору .

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання п. 4.2. договору перерахував на рахунок відповідача суму передоплати у розмірі 135480,00 грн., що підтверджується платіжними дорученням № 17982 від 03.11.2014 на суму 67500,00 грн., № 17983 від 03.11.2014 на суму 480,00 грн., № 18948 від 15.12.2014 на суму 67500,00 грн.

08.06.2015 на адресу відповідача направлена претензія (вих. № 2045) з переліком робіт, які необхідно здійснити шляхом доопрацювання відповідачем ПАК під потреби позивача, як це передбачено договором. Для виконання зазначених робіт від відповідача вимагалося направити свого технічного працівника-програмувальника на робоче місце позивача для впровадження програмного забезпечення, його адаптації під потреби позивача, а також висунута пропозиція відповідачу погодити порядок розірвання договору у випадку неможливості виконання робіт протягом 30 днів з моменту отримання претензії.

У Відповіді на претензію (вих. № 150616/1) від 16.06.2015 відповідач зазначив (с. 1 абз. 2 Відповіді на претензію), що ним виконані роботи по передачі програмного забезпечення ПАК і виконані роботи, які від нього залежали по впровадженню ПАК та просив оплатити залишок суми у розмірі 135000,00 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання по впровадженню ПАК, його доопрацювання під потреби відповідача, інтеграції та інсталяції технічних засобів до облікової системи позивача, що передбачено розділом 2 Специфікації на ПАК (Додаток № 1 до договору); при укладенні договору позивач розраховував на те, що придбане ним та встановлене програмне забезпечення буде адаптоване відповідачем під потреби позивача; нездатність програмного забезпечення повною мірою відображати і планувати логістику позивача для задоволення інформаційних потреб унеможливлює експлуатацію поставленого програмного забезпечення..

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем не надано доказів того, що роботи по договору виконані ним в повному обсязі, належним чином і в погоджений строк.

Отже, за висновком місцевого господарського суду у визначений договором строк роботи з впровадження програмного забезпечення відповідачем виконані не були; акт приймання - передачі виконаних робіт сторонами не складався та не підписувався; факт невиконання робіт у повному обсязі відповідачем не заперечувався; внаслідок порушення умов договору останній, фактично позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, тому наявні підстави для розірвання договору.

Таким чином, за висновком місцевого господарського суду, позовні вимоги про розірвання договору та стягнення 77075,68 грн. пені підлягають задоволенню.

Окрім цього, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у позові в частині стягнення суми передоплати за цим договором в розмірі 135480,00 грн., посилаючись на те, що : вартість робіт по договору сторонами не визначена; підписання проміжних актів виконаних робіт не передбачено договором, що унеможливлює встановлення обсягів виконаних відповідачем робіт по впровадженню ПАК відповідно до Специфікації; кінцевого акту виконаних робіт також не надано;, позивач не заперечує часткове виконання відповідачем робіт по впровадженню ПАК.

До того ж, як вказував суд першої інстанції, відповідач набув кошти у розмірі 135480,00 грн. на підставі договору № 141030/1 від 30.10.2014, що виключає застосування статті 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин.

Колегія суддів не може погодитися із висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як вже зазначалося вище, Додатком 1 до Договору(Специфікація), встановлено обсяг робіт, які мають бути виконані за договором, термін їх виконання та виконавець зазначених робіт.

Так, у пункті 1 Специфікації визначено, що постачальник передає програмно-апаратний комплекс MapXPlus Retail: програмний сервер, включаючи 2 робочих місця логіста; мобільну програму для Андроід 4.2. для водія, для ГАЗС, для внесення середньодобових продаж та залишків; реєстраційний модуль Алмаз III; базу даних Київська, Вінницька, Запорізька, Херсонська, Хмельницька, Житомирська, Чернігівська, Волинська області.

У пункті 2 Специфікації встановлює перелік робіт та послуг по впровадженню ПАК, які мають виконуватися з безпосередньою участю та діями покупця, яким є ТОВ АВАНТАЖ 7.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було своєчасно та повністю виконано пункт 1 Додатку1 до договору № 141030/1 від 30.10.2014 року (Специфікація) та передано позивачу програмно-апаратний комплекс МарХРІus, а

При цьому, пункт 2 Специфікації, яким передбачено впровадження программно-апаратного комплексу з безпосередньою участю та діями покупця- ТОВ АВАНТАЖ 7, виконувався із затримками з вини самого покупця, про що свідчить наступна переписка сторін (а.с. 98-115), з якої вбачається, що станом на 06 березня 2015 року, покупець не був готовий прийняти наступний етап виконання робіт за договором за участю постачальника.

Крім того, позивач в листі від 06 березня 2015 року повідомив про те, що наданий по вивантаженню залишків не є прийнятним для промислової експлуатації в умовах діяльності позивача проте у вказаному листі позивач не зазначає про виявлені недоліки та не ставлять вимоги про їх усунення, а повідомляють ТОВ ТРАНССІС, що зв'яжеться з відповідачем, як тільки виконають необхідні роботи, тобто повідомляє про намір продовжувати договірні відносини з відповідачем.

Таким чином, невиконання постачальником у встановлений строк другого етапу виконання робіт по договору - впровадження ПАТ відбулося через неготовність покупця. Однак, місцевий господарський суд внаслідок неповного зясування обставин дійшов хибного висновку про наявність вини постачальника у вказаній прострочці виконання зобовязання.

Крім того, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд помилково вказує на те, що внаслідок порушення відповідачем умов договору позивач фактично позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору.

При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Позивач стверджує, що вказаний ПАТ не відповідає його очікуванням за своїм функціональним призначенням, оскільки версія цього ПАТ має узагальнений функціонал пристосування під потреби позивача, що потребує подальшого доопрацьовання із затратою значних зусиль та залученням додаткових ресурсів позивача.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже позивач, підписавши договір № 141030/1 від 30.10.2014 року, погодився із його умовами, зокрема щодо встановлення конкретного програмно-апаратного комплексу- MapXPlus Retail (надалі - ПАК) для маршрутизації газовозів, тобто здійснення вказаних дій охоплювалось наміром позивача.

При цьому, в матеріалах справи відсутні жодні докази, які б свідчили про те, що позивач в момент підписання спірного договору очікував на інший результат, ніж передбачений пунктом 1.1. договору - встановлення та впровадження ПАТ - MapXPlus Retail.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність істотних порушень з боку відповідача які б могли слугувати підставами для розірвання спірного договору, у звязку з чим безпідставно задовольнив позов у вказаній частині.

Відповідно до пункту 3 частини 1 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 6.2. договору встановлено, що у випадку порушення строків виконання зобовязання, Постачальник зобовязаний сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення поставки і прострочення виконання робіт (надання послуг) від вартості ПАК.

Оскільки, як вже зазначалося, в діях відповідача відсутнє порушення умов спірного договору, то відсутні і підстави для стягнення пені в розмірі 77075,68 грн. пені.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині повернення суми попередньої оплати в розмірі 135480,00 грн., оскільки в договорі не визначено суму, яка підлягала до оплати за програмно-апаратний комплекс MapXPlus Retail та за роботи по його впровадженню.

Крім того, підписання проміжних актів виконаних робіт не передбачено договором, що робить неможливим встановлення обсягів виконаних відповідачем робіт по впровадженню ПАК відповідно до Специфікації. До того ж кінцевий акт виконаних робіт в матеріалах справи відсутній.

Разом з цим, позивач не заперечує часткове виконання відповідачем робіт по впровадженню ПАК.

Крім того, позивач в обґрунтування повернення суми передоплати посилається на п.п. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, яка регулює повернення безпідставно отриманого майна, тоді як відповідач набув кошти у розмірі 135480,00 грн. на підставі договору № 141030/1 від 30.10.2014, що виключає застосування статті 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому вказане рішення слід скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити .

Судові витрати в порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 2 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року по справі №917/2500/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНТАЖ 7" (юридична адреса: АДРЕСА_1, 01042; фактична адреса: просп. Відрадний, буд. 95-Ю, м. Київ, 03061, , п/р 3084 в Печерській філії ПАТ КБ Приватбанк, м. Київ, МФО 300711) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНССІС" (пров. Грозненський, буд. 6, м. Кременчук, Полтавська область, 39610, , п/р 3792 в Полтавському ГРУ ПАТ КБ Приватбанк, м. Кременчук, МФО 331401) 2612,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 30.05.2016 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.