ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа № 917/133/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. №164 від 30.12.2015

відповідача - ОСОБА_2, дов. №9 від 01.04.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Райз - Максимко», м. Заводське Лохвицького району Полтавської області (вх. № 1308 П/2-8)

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 31.03.2016 по справі №917/133/16

за позовом Приватного акціонерного товариства «Райз - Максимко», м. Червонозаводське Лохвицького району Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», м. Гадяч Полтавської області

про стягнення 6205691,05 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ПрАТ «Райз - Максимко» звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідача 6 205 691,05 грн. заборгованості, з яких: 5 193 478,06 грн. основного боргу, 379 239,46 грн. інфляційних втрат, 67 282,75 грн. - 3% річних, 67282,75 грн. - відсотків за користування чужими грошовими коштами та 498 408,03 грн. штрафу, посилаючись на неналежне виконання ТОВ «Гадячсир» умов укладеного сторонами договору поставки №92-П від 18.09.2014 року.

31.03.2016р. відповідач звернувся до суду клопотанням про зупинення провадження у справі до вирішення господарським судом Кіровоградської області справи №912/1229/16, порушеної за позовом ТОВ "Гадячсир" до ПАТ "Райз - Максимко" про визнання недійсним договору поставки № 92-П від 18.09.2014р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 31.03.2016 по справі №917/133/16 (суддя Погрібна С.В.) провадження у справі № 917/133/16 зупинено до розгляду пов'язаної з нею справи № 912/1229/16, що розглядається господарським судом Кіровоградської області. Зобов"язано сторін повідомити суд про результати розгляду справи № 912/1229/16.

Позивач з ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу господарського суду Полтавської області від 31.03.2016 по справі №917/133/16 скасувати, а справу №917/133/16 передати на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Зокрема, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заявник зауважує на тому, що задовольняючи клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, місцевим господарським судом безпідставно не прийнято до уваги приписи п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, у відповідності до якої, суд наділений повноваженнями під час розгляду справи надати правову оцінку укладеному договору поставки №92-П від 18.09.2014 та, в разі необхідності, визнати його недійсним повністю або в частині. Також зазначає, що в оскаржуваній ухвалі міститься лише посилання на факт порушення господарським судом Кіровоградської області провадження у справи №912/1229/16 та предмет її розгляду, проте не зазначено обставин, які унеможливлюють розгляд заявлених позовних вимог в ході розгляду справи №917/133/16 та не можуть бути встановлені господарським судом самостійно, а також яким чином встановлені в іншій справі обставини вплинуть на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи із предмету, підстав позову та з урахуванням презумпції правочину.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2016 для розгляду справи №917/133/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Тарасова І.В., судді Пуль О.А., Фоміна В.О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 апеляційну скаргу ПрАТ «Райз - Максимко» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.05.2016 року.

25.05.2016 ТОВ «Гадячсир» через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надало заперечення на апеляційну скаргу в якому проти доводів, викладених в апеляційні скарзі заперечує, вважає, що оскаржувану ухвалу винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, позивач повністю погоджується з висновком місцевого господарського суду про неможливість розгляду справи №917/133/16 до вирішення повязаної з нею справи №912/1229/16, оскільки вважає, що приймальні квитанції та видаткові накладні, на які посилається відповідач як на підставу виникнення зобовязання, складені сторонами в процесі виконання спірного договору поставки, отже наявність підстав для стягнення заборгованості та штрафу у справі №917/133/16 залежить від обставин, що будуть встановлені під час розгляду господарським судом Кіровоградської області справи №912/1229/16 про визнання недійсним спірного договору.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у справі №917/133/16 є вимоги ПрАТ «Райз - Максимко» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» заборгованості у розмірі 6 205 691,05 грн. за укладеним між сторонами договором поставки №92-П від 18.09.2014 року, з яких: 5 193 478,06 грн. основного боргу, 379 239,46 грн. інфляційних втрат, 67 282,75 грн. - 3% річних, 67282,75 грн. - відсотків за користування чужими грошовими коштами та 498 408,03 грн. штрафу.

Звертаючись до господарського суду Полтавської області з клопотанням про зупинення провадження у справі, відповідач зазначав, що ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 30.03.2016 порушено провадження у справі №912/1229/16 за позовом ТОВ «Гадячсир» до ПрАТ «Райз - Максимко» про визнання договору поставки №92-П від 18.09.2014 недійсним. Зокрема, посилаючись на те, що правовою підставою позову ПрАТ «Райз - Максимко» до ТОВ «Гадячсир» у справі №917/133/16 є договір №92-П від 18.09.2014 про поставку молока коровячого незбираного, який оспорюється ТОВ «Гадячсир», заявник вважав про неможливість розгляду справи до вирішення господарським судом Кіровоградської області повязаною з нею справи №912/1229/16, результати розгляду якої можуть суттєво вплинути на права та обовязки сторін під час встановлення обставин по справі №917/133/16.

Зупиняючи провадження у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги у справі №912/1229/16 за позовом ТОВ "Гадячсир" до ПАТ "Райз - Максимко", яка розглядається господарським судом Кіровоградської області є одночасно підставою позовних вимог по справі № 917/133/16 про стягнення заборгованості, тобто ґрунтуються на умовах договору поставки №92-П від 18.09.2014 року, визнання недійсним якого є предметом розгляду іншим судом. За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про неможливість розгляду справи до вирішення пов'язаної з нею господарської справи № 912/1229/16, яка перебуває у провадженні господарського суду Кіровоградської області, оскільки в разі визнання договору поставки № 92-П від 18.09.2014 недійсним, рішення суду вплине на вирішення господарської справи №917/133/16.

Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом вищезазначеної норми, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи. Сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у іншій справі.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до даної статті правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як передбачено п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Застосування даної норми господарським судом при прийнятті рішення можливе у разі одночасної наявності таких умов: пов'язаність оспорюваного договору з предметом спору та невідповідність (суперечність) вказаного договору законодавству.

Отже, місцевий господарський суд має можливість при розгляді справи по суті заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості надати правову оцінку договору, який є однією із підстав позову, і у разі наявності відповідних правових підстав вправі застосувати положення п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України щодо визнання вказаного правочину недійсним.

Таким чином, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за договором, суди мають встановити і відповідні обставини його укладення, як то: підписання сторонами та скріплення їх печатками, досягнення згоди з усіх істотних умов договору, тобто встановити, чи є такий договір укладеним та чинним на час розгляду спору тощо, використовуючи за необхідності і права, передбачені ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, судом першої інстанції не було враховано, що господарський суд наділений повноваженнями самостійно, відповідно до пункту 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору у справі договір, якщо він суперечить законодавству, належним чином обґрунтувавши необхідність застосування такого захисту прав і законних інтересів сторін.

З огляду на приписи ст. 86 Господарського процесуального кодексу України щодо змісту ухвали господарського суду, ухвала суду про зупинення провадження повинна містити обґрунтування наявності обставин, що відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу зумовлюють зупинення провадження у справі.

В той же час, зазначивши лише про порушення господарським судом Кіровоградської області справи №912/1229/16 а також те, що позовні вимоги у зазначеній справі №917/133/16 ґрунтуються на правочині, який оспорюється у справі №912/1229/16, суд першої інстанції у мотивувальній частині ухвали не навів як обґрунтування висновків про пов'язаність справ, так і мотивів, з яких він дійшов висновку про неможливість розгляду даної справи до вирішення спору у справі №912/1229/16.

Так, судом першої інстанції не визначено, з'ясування яких саме обставин у ході розгляду справи №912/1229/16 унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у справі №917/133/16, не зазначено, які саме обставини не можуть встановлені господарським судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи із предмету, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Колегія суддів також зазначає, що зупинення провадження у справі про стягнення коштів до вирішення справи, предметом якої є визнання недійсним договору поставки №92-П від 18.09.2014, на підставі якого заявлені вимоги про стягнення коштів, є правом, а не обов'язком суду, і вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд має враховувати обставини конкретної справи. Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що в позовній заяві позивач зазначав про часткове виконання відповідачем умов спірного договору та здійснення останнім оплати в розмірі 23956000,00 грн., що підтверджує фактичне часткове виконання відповідачем умов спірного договору в добровільному порядку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що порушення господарським судом Кіровоградської області провадження у справі №912/1229/16 не може бути перешкодою для з'ясування відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України істотних обставин у даній справі №917/133/16 при її розгляді господарським судом, у тому числі щодо відповідності договору поставки №92-П від 18.09.2014 року, на підставі якого заявлено вимоги про стягнення, вимогам чинного законодавства.

Враховуючи те, що приймаючи ухвалу про зупинення провадження у справі, місцевий господарський суд, не навів обґрунтованих мотивів неможливості розгляду даної справи №917/133/16 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи №912/1229/16, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для зупинення провадження у даній справі.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи наведене вище, ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у постанові в разі скасування чи зміни рішення повинно бути зазначено, зокрема, про новий розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого позивачем за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Райз - Максимко», м. Заводське Лохвицького району Полтавської області задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 31.03.2016 про зупинення провадження у справі №917/133/16 скасувати.

Справу №917/133/16 передати на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Фоміна В. О.