ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р.Справа № 922/1232/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, дог. від 07.04.16 р.;

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (новий кредитор, позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.05.16 р., яка була прийнята судом) просить стягнути з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 основний борг в сумі 92447,59 грн., пеню в сумі 14295,22 грн., 5813,78 грн. компенсації витрат на теплопостачання, 3% річних в сумі 1052,18 грн., неустойку за користування річчю за час прострочення її повернення в сумі 115885,46 грн., судовий збір в сумі 3442,41 грн. та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 50000,00 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення №2 від 10.04.13 р., укладеним між ФОП ОСОБА_4 (первісним кредитором) та ФОП ОСОБА_2 (відповідачем), та договором відступлення права вимоги від 01.04.16 р., укладеним між позивачем та первісним кредитором.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 19.05.16 р. по 23.05.16 р., для надання сторонам можливості подати додаткові документи.

Представник позивача в судовому засіданні 23.05.16 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, письмовий відзив не надав. З офіційного Інтернет ресурсу Українського Державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" вбачається, що ухвала про порушення провадження по даній справі була повернута за зворотною адресою 23.05.15 р. з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Вищезазначена ухвала була направлена на адресу: 61171, м. Харків, Салтівське Шосе, б. 246, корп. А, кв. 12 7, відповідно до відомостей, зазначених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

10.04.2013 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендодавець, первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач, орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення №2 (далі - "договір оренди", а.с. 16), відповідно до умов якого, первісний кредитор передав, а відповідач прийняв в користування за плату на визначений договором строк нежитлове приміщення 1-го поверху № 42-1-:-42-5 загальною площею 32 кв.м., розташоване в будинку №110 по вул. Сумській в м. Харкові.

Вищезазначене приміщення було передане відповідачеві в належному стані та в обумовлені договором строки, що підтверджується актом приймання-передачі від 10.04.2013 р. (а.с. 22).

Розмір орендної плати був визначений пунктом 3 додаткової угоди від 01.07.2013р. №1 до договору оренди (а.с. 29) в сумі 6500,00 грн. з урахуванням індексації.

Орендна плата підлягає сплаті до 10-го (десятого) числа звітного місяця (п.п. 4.2.4 договору оренди).

Орендна плата сплачується з дати початку оренди і до дати закінчення оренди (п.4.2. договору оренди).

Крім того, на підставі п. 4.6. договору, відповідач зобов'язався щомісячно разом із орендною платою сплачувати орендодавцеві 500,00 грн. в якості авансу за теплопостачання.

Відповідно до п. 4.8 договору оренди, орендна плата, комунальні й експлуатаційні послуги сплачуються орендарем незалежно від наслідків його діяльності.

Датою закінчення оренди, згідно абзацу 5 розділу договору "Терміни та визначення", є день, у який припиняється оренда, а саме день підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення від орендаря орендодавцю. Вказаний акт прийому-передачі, станом на час слухання справи, сторонами не підписано.

Відповідач, в свою чергу, протягом строку дії договору порушував прийняті на себе обов'язки - орендну плату та комунальні платежі сплачував не в повному обсязі та з порушенням визначених договором строків.

Пунктом 8.4 договору оренди передбачено, що орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний календарний день прострочення будь-яких платежів, що здійснюються за даним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору оренди у відповідача перед фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендодавець, первісний кредитор), станом на 01.04.16 р., утворилася заборгованість у розмірі 183251,54 грн., яка складалась з:

- 78086,64 грн. заборгованості з орендної плати;

- 2000,00 грн. компенсації витрат на теплопостачання;

- 11663,93 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати;

- 787,54 грн. 3-х процентів річних за порушення грошового зобов'язання;

- 90713,42 грн. неустойки за користування річчю за час прострочення її повернення.

Відповідно до ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

У зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язків орендаря за договором оренди нежитлового приміщення від 10.04.2013р. №2, укладеного строком до 10.03.2016р., вказаний договір було достроково розірвано листом первісного кредитора про відмову від договору від 16.11.2015р. №1 (а.с. 37). Цей лист було доставлено на адресу відповідача 21.11.2015р. Отже, договір оренди є розірваним з вказаної дати (ч. 2 ст. 782 ЦК України).

01.04.2016 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, новий кредитор), та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендодавець, первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (далі - "договір про відступлення права вимоги", а.с. 15), відповідно до умов якого, первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на безоплатній основі на умовах цього договору право вимоги виконання зобов'язань фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) по договору оренди нежитлового приміщення від 10.04.2013р. №2, укладеного між первісним кредитором і боржником - фізичною особою-підприємцєм ОСОБА_2 (далі - зобов'язання).

Згідно з п. 2 договору про відступлення права вимоги, до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов'язанні, як ті, що існують станом на момент підписання цього договору, так і ті, що виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 3 договору про відступлення права вимоги, в тому числі, але не виключно, до нового кредитора" переходять права первісного кредитора" в обсязі і на умовах, що існували на момент підписання цього договору, в сумі 183251,54 грн., а саме:

- 78086,64 грн. заборгованості з орендної плати;

- 2000,00 грн. компенсації витрат на теплопостачання;

- 11663,93 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати;

- 787,54 грн. 3-х процентів річних;

- 90713,42 грн. неустойки за користування річчю за час прострочення її повернення.

Згідно з п. 4 договору про відступлення права вимоги, в тому числі, але не виключно, до нового кредитора переходять також всі ті права первісного кредитора, які виникатимуть із зобов'язання в майбутньому. Такі права, зокрема, включають в себе, право вимоги сплати заборгованості по орендній платі, в т.ч. за усі наступні періоди. Крім того, право вимоги сплати компенсації комунальних й експлуатаційних послуг; авансу за теплопостачання; неустойки, в т.ч. пені, неустойки за користування річчю за час прострочення її повернення; права вимоги компенсації шкоди, завданої приміщенню; право вимоги стягнення збитків, завданих несвоєчасним звільненням приміщення, тощо.

Про відступлення права вимоги відповідач був повідомлений листом від 04.04.2016р. №11 (а.с. 48).

Проте, відповідач ніяким чином на вказане повідомлення не відреагував, борг на користь нового кредитора не сплатив.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставин, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач протягом строку дії договору порушував прийняті на себе обов'язки - орендну плату та комунальні платежі сплачував не в повному обсязі та з порушенням визначених договором строків.

У абз. 4 пункту 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Як вже було зазначено, договір оренди є розірваним з 21.11.2015 р. Втім, датою закінчення оренди, згідно абзацу 5 розділу договору "Терміни та визначення", є день, у який припиняється оренда, а саме день підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення від орендаря орендодавцю. Вказаний акт прийому-передачі, станом на час слухання справи, сторонами не підписано.

Враховуючи викладене, станом на 30.04.16 р., заборгованість відповідача з орендної плати складає 92447,59 грн.

Крім того, витрати орендодавця на оплату послуг з теплопостачання на суму 9313,78 грн. підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень (а.с. 120-121). Отже, заборгованість щодо компенсації витрат на теплопостачання, з урахуванням часткової оплати в сумі 3500,00 грн., станом на 30.04.16 р., складає 5813,78 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 8.4 договору оренди передбачено, що орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний календарний день прострочення будь-яких платежів, що здійснюються за даним договором.

Позивачем нарахована пеня в сумі 14295,22 грн. за період з 10.08.15 р. по 30.04.16 р.

При цьому, згідно зі статтею 216 ЦК, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким слід вважати виконання з додержанням визначених законодавством чи договором певних умов. Якщо хоча б однієї з цих умов не додержано, то сам лише факт закінчення строку дії договору не може розцінюватись як підстава для звільнення боржника від відповідальності, зокрема за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Отже, пеня у звязку з цим має стягуватися незалежно від закінчення терміну дії договору в межах скороченого строку позовної давності (стаття 72 ЦК).

Втім, суд зауважує, що хоча закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, але така відповідальність може застосовуватись лише по відношенню до зобовязань, котрі виникли під час дії договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015р.

В даному разі це означає, що оскільки договір оренди нежитлового приміщення від 10.04.2013р. №2 припинив свою дію 21.11.2015р., то на платежі, які підлягають сплаті по ньому після його закінчення, пеня не нараховується. Тобто, позивачем безпідставно нарахована пеня на суми орендної плати, котрі підлягають сплаті за користування майном в період після 21.11.2015р., тобто після припинення договору.

Таким чином, в стягненні пені нарахованої на суми орендної плати за період з 21 листопада 2015 р. по квітень 2016 р. слід відмовити. Ця сума пені становить 6842,53 грн., і складається з 1468,48 грн. за листопад, 1827,56 грн. за грудень, 1551,00 грн. за січень, 1044,19 грн. за лютий, 676,76 грн. за березень, 274,53 грн. за квітень.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати є законними і обґрунтованими в частині пені, нарахованої на суми орендної плати за період з серпня 2015 р. по 20.11.2015р. включно в сумі 7452,69 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних в сумі 1052,18 грн., суд дійшов висновку про те, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства України, відповідають наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, суд враховує таке.

У відповідності до п.5.1. договору оренди нежитлового приміщення від 10.04.2013р. № 2, цей договір укладений строком на два роки одинадцять місяців, тобто до 10 березня 2016р. включно.

Втім, згідно зі ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

ФОП ОСОБА_4 листом від 16.11.2015р. №1 у звязку з наявністю заборгованості по орендній платі у розмірі 37659,65 грн. за чотири місяці підряд (за листопад 2015р. повністю (10150,58 грн.), жовтень 2015р. повністю (10284,28 грн.), вересень 2015р. повністю (10053,06 грн.) та серпень 2015р. частково (7171,73 грн.)) було повідомлено відповідача ФОП ОСОБА_2 про припинення договору оренди.

Позивачем надані також листи ФОП ОСОБА_4 від 18.01.2016р. №10, від 09.02.2016р. №11 якими вона повторно повідомляла відповідача про припинення договору оренди. В листах також вимагалося погашення заборгованості та звільнення приміщення. Докази надсилання (фіскальні чеки, описи вкладення) вказаних листів від 18.01.2016р. №10, від 09.02.2016р. №11 та листа від 16.11.2015р. №1 містяться у матеріалах справи.

З урахування цього суд приходить до висновку про те, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.04.2013р. №2 є достроково розірваним в порядку ч. 2 ст. 782 ЦК України у звязку з відмовою наймодавця від договору найму з моменту доставки відповідачеві повідомлення наймодавця про відмову від договору, тобто з 21.11.2015р.

При цьому суд враховує, що у відповідності до п.3 Листа ВГСУ від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу про виконання грошового зобов'язання (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа), не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Згідно умов пункту 5.6. договору оренди не пізніше 2-х (двох) робочих днів до дати закінчення строку дії цього договору оренди орендар звільняє приміщення, вивозить з нього все своє майно та передає орендодавцеві приміщення та передане разом з ним рухоме майно в належному стані з урахування нормального зносу.

Статтею 795 ЦК України визначено, що повернення наймачем предмета договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (її частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Згідно пунктів 5.9., 5.10 договору оренди нежитлового приміщення від 10.04.2013р. №2 на дату закінчення строку дії цього договору здійснюється передача приміщення орендодавцеві. При цьому складається акт прийому-передачі, який підписується сторонами. При достроковому розірванні договору передача приміщення за актом прийому-передачі здійснюється на дату, погоджену сторонами. "ОСОБА_3 прийому-передачі" документ, що підписується сторонами при передачі приміщення в дату початку оренди і у дату закінчення оренди (розділ договору "Терміни та їх визначення")

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був повідомлений про відмову орендодавця від договору 21.11.2015р., але орендоване майно після припинення дії договору (21.11.2015р.) продовжувало знаходитись у володінні і користуванні відповідача. У строк визначений п. 5.6. цього договору, а саме до 26.11.2015р. майно орендодавцеві не було не повернуто, акт прийому-передачі, як того вимагають умови п.п.5.9., 5.10 договору не був складений.

Належних та допустимих доказів виконання відповідачем цього обовязку станом на день розгляду справи також не надано, хоча правові підстави для подальшого користування майном у відповідача відсутні.

Доказів неможливості повернення майна відповідачем теж не надано. Обставин які б в розумінні правової позиції, наведеної у Постанові ВСУ України від 19.08.2014р. у справі №5015/4879/12 унеможливлювали виконання відповідачем обовязку з повернення майна (арешт, заборона вчиняти певні дії стосовно майна тощо) судом не встановлено.

У відповідності до приписів ч.2 ст.785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно п.5.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 20.03.2012 року у справі №3-13гс12).

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом поверненням об'єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акту приймання-передачі. У разі не виконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди. Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої нормою ч. 2 ст. 785 ЦК України, пов'язується з простроченням орендарем виконання зобов'язання з повернення орендованого приміщення за актом приймання-передачі. При цьому, факт фактичного використання майна в даному випадку до уваги не береться. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 11.03.2014 року у справі 916/2353/13).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 115885,46 грн. за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року є обґрунтовано та такою, що підлягає задоволенню.

Приходячи до такого висновку суд враховує також, що заходи відповідальності за порушення грошового зобовязання та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена (аналогічна позиція виражена в Постановах ВСУ від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12, від 30.10.2013 р. у справі № 6-59цс13).

Враховуючи викладене, станом на час слухання справи, заборгованість відповідача за договором оренди складається з основного боргу в сумі 92447,59 грн., пені в сумі 7452,69 грн., 5813,78 грн. компенсації витрат на теплопостачання, 3% річних в сумі 1052,18 грн. та неустойки за користування річчю за час прострочення її повернення в сумі 115885,46 грн.

Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Як вже було зазначено, 01.04.2016р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, новий кредитор), та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендодавець, первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (далі - "договір про відступлення права вимоги", а.с. 15), відповідно до умов якого, первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на безоплатній основі на умовах цього договору право вимоги виконання зобов'язань фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) по договору оренди нежитлового приміщення від 10.04.2013р. №2, укладеного між первісним кредитором і боржником.

Таким чином, позивач набув право вимагати від відповідача сплати заборгованості за договором оренди.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував позовні вимоги, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 92447,59 грн., пені в сумі 7452,69 грн., 5813,78 грн. компенсації витрат на теплопостачання, 3% річних в сумі 1052,18 грн. та неустойки за користування річчю за час прострочення її повернення в сумі 115885,46 грн., належно обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування з позивача витрат на послуги адвоката в сумі 50000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ст.44 ГПК України, судові витрати складаються, зокрема, з витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

В абз. 2 п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що відшкодування витрат пов'язаних з оплатою послуг адвокатів здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, позивачем, в підтвердження понесення витрат, надані: адвокатський договір від 07.04.2016р. б/н, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ №1438 від 13.01.2015р., ордер ПТ №07/04 від 07.04.16 р., акт здачі-прийомки виконаних робіт за адвокатським договором від 07.04.2016р., квитанції до прибуткового ордеру № 07/04 від 07.04.2016 р., № 11/04 від 11.04.2016 р. та видаткові касові ордери від 07.04.16 р. та від 11.04.16 р.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено правовий статусу адвоката, якому здійснено оплату та наявність доказів фактичного перерахування йому коштів позивачем на підставі договору в сумі 50000,00 грн.

Разом з тим, суд вбачає за необхідне зазначити, що при визначенні суми витрат на послуги адвоката, що підлягають до стягнення, слід дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги, закріпленого в Правилах адвокатської етики (схвалено Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України протоколом № 6/VI від 01.10.99р.). Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Відповідно до статті 33 Правилах адвокатської етики, гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;

4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;

7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення;

8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з факторів, вказаних у частині третій цієї статті, не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно до обставин кожного конкретного випадку.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 28 Правил адвокатської етики).

Отже, розмір відшкодування витрат на надання правової допомоги не може бути не співрозмірним або завищеним.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи вартості економних транспортних послуг, вартості оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; відомостей органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; а також враховуючи здатність кожної юридичної особи бути позивачем та відповідачем у суді, відповідно до частини другої ст. 80 ЦК України, отримання позивачем юридичних послуг, пов'язаних з представленням інтересів останнього, не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір конкретного адвоката, який представлятиме його інтереси є його особистим правом; беручи до уваги ціну позову, тривалість розгляду і складність справи, кількість судових засідань, у яких приймав участь адвокат ОСОБА_3 як представник позивача, суд дійшов висновку про те, що розмір судових витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 50000,00 грн. є неспіврозмірним та завищеним, а тому суд вважає за доцільне покласти на відповідача 50% від цих витрат в сумі 25000,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до приписів якої, при частковому задоволенні позову - витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_1; адреса: Салтівське Шосе, б. 246, корпус А, квартира 127, м. Харків, 61171) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_2; адреса: 61171, м. Харків, Салтівське шосе, б. 240-В, кв.118) основний борг в сумі 92447,59 грн., пеню в сумі 7452,69 грн., 5813,78 грн. компенсації витрат на теплопостачання, 3% річних в сумі 1052,18 грн., неустойку за користування річчю за час прострочення її повернення в сумі 115885,46 грн., судовий збір в сумі 3339,77 грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 25000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_5