номер провадження справи 30/45/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016 Справа № 908/1196/16

за позовом: Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25) в особі відокремленого підрозділу Південно-Західна електроенергетична система Державне підприємство Національна енергетична компанія Укренерго (21010, м. Вінниця, вул. І.Богуна, буд. 5)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТРАТОС (юридична адреса: 69095, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 160, оф. 200, адреса місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. 40 років Рад. України, буд. 72, оф. 63)

про стягнення 3 032,03 грн.

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача ОСОБА_1, довіреність серія НАО № 561967 від 22.01.2016 р.;

від відповідача не з'явився;

Державне підприємство Національна енергетична компанія Укренерго в особі відокремленого підрозділу Південно-Західна електроенергетична система звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТРАТОС заборгованості за договором поставки товару № 70-1/3335-15 від 28.10.2015 р. в сумі 3032,03 грн., в т.ч.: 1031,00 грн. авансового платежу, 1290,24 грн. пені, 645,12 грн. штрафу за прострочення строків поставки понад 30 днів, 10,31грн. інфляційних втрат та 55,36 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається приписи ст.ст. 526, 536, 693 ЦК України, ст.ст. 193, 218, 231 ГК України та умови укладеного між сторонами договору. При цьому вказує, що на виконання умов укладеного між сторонами договору 07.12.2015 р. позивачем на рахунок відповідача було перераховано аванс у розмірі 30% від суми договору, що становить 1533,00 грн., проте, в обумовлений п. 5.1. договору (до 04.01.2016 р. включно), оплачений товар постачальником не передано. Відзначає, що за видатковою накладною №РН-0000138 від 31.12.2015 р. ТОВ «КОНТРАТОС» Південно-Західній ЕС було поставлено лише частину товару на суму 502,00 грн., залишок товару на суму 4608,00 грн. станом на 19.02.2016 поставлено не було, жодної інформації щодо причин невиконання договірних зобов'язань ТОВ «КОНТРАТОС» Південно-Західній ЕС не надано. В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на суму 4608,00 грн. рекомендованим листом № 32-2/1251 від 19.02.2016 р. його було повідомлено про розірвання Договору в односторонньому порядку з 01.03.2016 р. та висловлено вимогу терміново (не пізніше 3 робочих днів) повернути отриманий за Договором аванс. За доводами позивача, неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді передбачених договором та Законом санкцій.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.05.2016 р. порушено провадження у справі № 908/1196/16, присвоєно справі номер провадження № 30/45/16, розгляд якої призначено на 30.05.2016 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Представники позивача у судовому засіданні в повному обсязі підтримали доводи, викладені у позовній заяві. До початку судового засідання від позивача надійшли витребувані судом документи, зокрема, підписана посадовими особами відокремленого підрозділу довідка про стан заборгованості відповідача, згідно з якою на момент розгляду справи заборгованість відповідача складає 1031,00 грн. Також, представником позивача у судовому надано суду для огляду оригінал направленого на адресу відповідача листа від 19.02.2016 за вих. № 32-2/1251 про розірвання договору та повернення коштів (з доказами направлення). Лист судом оглянуто та повернуто представнику позивача.

Відповідач - вимоги суду, викладені в ухвалі від 04.05.2016 р., щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав, процесуальним правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвала господарського суду від 04.05.2016 р. про порушення провадження у справі та призначення її до розгляду на 30.05.2016 р. була направлена судом на адресу відповідача: 69095, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 160, оф. 200, яка співпадає з місцезнаходженням відповідача, визначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (Витяг з ЄДР станом на 17.05.2016 р., наявний в матеріалах справи). Також, копію ухвали було направлено на ще одну зазначену позивачем адресу місцезнаходження відповідача: 69035, м. Запоріжжя, вул. 40 років Рад. України, буд. 72, оф.63. Направлена на адресу відповідача кореспонденція до суду не поверталася.

Отже, про час та місце слухання даної справи відповідач був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В пункті 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/675 від 14.08.2007 р. «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року» (із змінами та доповненнями) зазначено, що у разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 30.05.2016 р. справу розглянуто за наявними матеріалами в межах встановленого строку, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

28.10.2015 р. між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго в особі відокремленого підрозділу Південно-Західна електроенергетична система Державне підприємство Національна енергетична компанія Укренерго (Покупцем, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю КОНТРАТОС було укладено договір поставки № 70-1/3335-15 (далі Договір), за умовами якого Постачальник зобовязався поставити Покупцеві електроприлади (далі Товар), зазначений в п. 1.2 Договору, а Покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його вартість.

Номенклатура, асортимент, кількість, якість і ціна товару визначені сторонами в п. 1.2 Договору (згідно наведеному в таблиці переліку), всього на суму 5110,00 грн.

Відповідно до п. 3.1 Договору, сума договору становить 5110,00 (п'ять тисяч сто десять) грн.

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки за договором здійснюються шляхом перерахування Покупцем на поточний рахунок Постачальника авансу у розмірі 30% від суми договору. Решта коштів у розмірі 70% перераховується на рахунок Постачальника протягом 150 банківських днів після поставки товару.

Пунктом 5.1. Договору узгоджено, що поставка товару здійснюється протягом 25 (двадцяти п'яти) днів після отримання авансу.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору Покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір у разі невиконання зобов'язань Постачальником, письмово повідомивши про це його у п'ятиденний строк до дати розірвання Договору.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що за порушення встановленого умовами договору строку виконання зобов'язань Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,5% вартості прострочених зобов'язань, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 14% від вказаної вартості.

Згідно з п. 7.11 Договору у разі невиконання зобов'язань Постачальник повертає Покупцю грошові кошти, перераховані за договором (авансові платежі) протягом 3-х робочих днів з дати вимоги Покупця з урахуванням індексу інфляції та сплачує 14% річних за увесь час користування грошовими коштами Покупця (чужими грошовими коштами).

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.06.2016 р., а в частині гарантійних зобовязань до закінчення гарантійного строку.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного між сторонами Договору позивачем 07.12.2015 на рахунок відповідача було перераховано суму авансового платежу в розмірі 30% від суми договору, що становить 1533,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 8384 від 07.12.2015 р. (арк. справи 15).

За видатковою накладною № РН-0000138 від 31.12.2015 р. було поставлено частину товару на суму 502,00 грн.

Як вказує позивач, залишок товару на суму 4608,00 грн. станом на 19.02.2016 р. поставлено не було, жодної інформації щодо причин невиконання договірних зобов'язань ТОВ «КОНТРАТОС» Південно-Західній ЕС не надано.

Рекомендованим листом № 32-2/1251 від 19.02.2016 р., у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на суму 4608,00 грн., позивачем було повідомлено ТОВ «КОНТРАТОС» про розірвання Договору в односторонньому порядку з 01.03.2016 р. та висловлено вимогу про повернення залишку авансу. Направлення вищевказаного листа підтверджується фіскальним чеком від 28.01.2016 №397, конвертом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 19.02.2016 № 397, що були повернуті Південно-Західній ЕС в зв'язку з закінченням терміну зберігання через неотримання листа відповідачем, оригінали яких судом оглянуто у судовому засіданні.

За доводами позивача, згідно з інформацією з Сервісу відстеження пересилання поштових відправлень УДППЗ Укрпошта № 32-2/1251 від 19.02.2016 р. про розірвання Договору та повернення авансу надійшов до поштового відділення 23.02.2016 р., тому кошти мали бути повернуті не пізніше 01.03.2016 р., що відповідачем зроблено не було.

Позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТРАТОС заборгованості за договором поставки № 70-1/3335-15 від 28.10.2015 р. в сумі 3032,03 грн., в т.ч.: 1031,00 грн. авансового платежу, 1290,24 грн. пені, 645,12 грн. штрафу за прострочення строків поставки понад 30 днів, 10,31грн. інфляційних втрат та 55,36 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали і фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на Договорі поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обовязки: обовязком позивача стало попередня оплата товару відповідачу та оплата його вартості, а обовязком відповідача поставка товару на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір поставки є двосторонньозобовязувальним, оскільки і продавець, і покупець наділені як правами, так і обовязками. На Продавця покладено обовязок передати товар і надано право на одержання відповідної плати за товар. Покупець, в свою чергу, зобовязаний оплатити товар і наділений правом вимагати належного виконання зобовязання щодо поставки товару Продавцем.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії платіжного доручення № 8384 від 07.12.2015 р. (арк. справи 15), позивач на виконання своїх договірних зобовязань перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 30% вартості обумовленого в п. 1.2 Договору в сумі 1533,00 грн.

Як вже зазначалося вище, згідно з п. 5.1 Договору поставка товару повинна бути здійснена протягом 25 (двадцяти п'яти) днів після отримання авансу.

Зважаючи на дату платежу, цей термін, визначений умовами Договору, закінчився 04.01.2016 р.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобовязання щодо поставки попередньо оплаченого товару, всупереч умов Договору та вимог чинного законодавства України, в повному обсязі та в обумовлений Договором строк не виконав.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Наведена правова норма передбачає можливість предявлення до продавця альтернативних вимог або передати обумовлені договором купівлі-продажу товари, за які вже була здійснена попередня оплата, або вимагати сплаченої за товар суми. Право вибору при цьому належить покупцеві.

Зважаючи на відсутність дій відповідача щодо здійснення поставки товару позивачем направлено на адресу відповідача лист № 32-2/1251 від 19.02.2016 р. з повідомленням про розірвання Договору в односторонньому порядку з 01.03.2016 р. відповідно до п.6.2.1 Договору у зв'язку з невиконанням зобов'язань Постачальником. Крім того, в листі позивачем відповідно до п. 7.11. зазначено вимогу терміново (не пізніше 3 робочих днів) повернути отриманий за Договором аванс. Направлення вищевказаного листа підтверджується фіскальним чеком від 28.01.2016 р. №397, конвертом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 19.02.2016 № 397, що були повернуті Південно-Західній ЕС в зв'язку з закінченням терміну зберігання через неотримання листа відповідачем (арк. справи 17, 18, 19, 20). Оригінали наведених документів було оглянуто судом у судовому засіданні.

01.03.2016 р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих. № 100-01/1679 з повторною вимогою повернути кошти та сплатити передбачені договором санкції (докази направлення наявні).

Статтею 615 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Також, умовами укладеного між сторонами Договору (п. 6.2.1 Договору) передбачено право Покупця достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір у разі невиконання зобов'язань Постачальником, письмово повідомивши про це його у п'ятиденний строк до дати розірвання Договору.

Таке повідомлення направлено на адресу відповідача 19.02.2016 р. Цим же листом позивач висловив вимогу про повернення коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, у будь якому разі за закінченням семиденного строку від дня отримання відповідачем направленої йому вимоги про повернення коштів у останнього виникло грошове зобовязання перед позивачем, повязане з поверненням коштів.

Згідно наданої позивачем до матеріалів справи Довідки про стан заборгованості за договором, підписаної керівником та головним бухгалтером відокремленого підрозділу «Південно-Західна ЕС», станом на 12.05.2016 р. сума заборгованості відповідача не змінилася та становить 1031,00 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає правомірним вимоги позивача щодо повернення коштів в сумі 1031,00 грн., сплачених в якості авансу за Договором. Зазначена сума є обґрунтованою, підтвердженою документально та правомірно заявлена до стягнення.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1290,24 грн. пені, 645,12 грн. штрафу за прострочення строків поставки понад 30 днів, 10,31 грн. інфляційних втрат та 55,36 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимоги про стягнення пені та штрафу заявлені позивачем на підставі п. 7.2. Договору, яким передбачено, що за порушення встановленого умовами договору строку виконання зобов'язань Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,5% вартості прострочених зобов'язань, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 14% від вказаної вартості.

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманого за Договором товару, позивачем нараховані до сплати пеня та штраф.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань передбачено частиною другою ст. 231 ГК України.

В разі порушення виконання господарських зобовязань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України (сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості).

Таким чином, нарахування позивачем на підставі п. 7.2 Договору штрафу за порушення відповідачем умов Договору слід визнати правомірним.

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо поставки передплаченого позивачем товару підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов Договору, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу заявлені позивачем обґрунтовано.

Перевіривши правильність розрахунку пені за заявлений позивачем період (з 05.01.2016 по 29.02.2016 р.), за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд констатує, що сума пені та заявленого до стягнення з відповідача штрафу визначені позивачем правильно, тому суд задовольняє зазначені вимоги повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, стаття 625 ЦК України, між іншим, надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, встановити інший ніж 3% річних розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, який і було визначено сторонами у пункті 6.2 Договору.

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього 14 відсотків річних та втрат від інфляції заявлені позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд вважає, що вимоги про її стягнення підлягають задоволенню в заявленій сумі, а саме: 10,31 грн. інфляційних втрат.

Щодо вимоги про стягнення 14% річних за користування чужими грошовими коштами, судом встановлено що вимоги про їх стягнення підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

У своєму розрахунку позивач зазначає період нарахування 14% річних 08.12.2015 р. по 25.04.2016 р., сума яких за розрахунком позивача складає 55,36 грн. Проте, вірним є період з 19.02.2016 р. (направлення позивачем вимоги про розірвання договору та повернення коштів) по 25.04.2016 р. (визначено позивачем), за який сума 14% річних становить 26,03 грн. і в цій частині вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню. В решті заявленої суми (29,33 грн.) слід відмовити через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 33 ГПК України, не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання зобовязань за договором поставки щодо поставки оплаченого позивачем товару, або повернення коштів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача суми 1031,00 грн. основного боргу, 1290,24 грн. пені, 645,12 грн. штрафу, 10,31 грн. інфляційних втрат та 26,03грн. 14% відсотків річних. В решті заявлених позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати суми судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 1364,67 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго (м. Київ) в особі відокремленого підрозділу Південно-Західна електроенергетична система Державне підприємство Національна енергетична компанія Укренерго (м. Вінниця) до Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТРАТОС (м.Запоріжжя) задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТРАТОС (юридична адреса: 69095, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 160, оф. 200, адреса місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. 40 років Рад. України, буд. 72, оф. 63, ) на користь Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, код ЄДРПОУ 0010027) в особі відокремленого підрозділу Південно-Західна електроенергетична система Державне підприємство Національна енергетична компанія Укренерго (21010, м. Вінниця, вул. І.Богуна, буд. 5, ) 1031 (одна тисяча тридцять одна) грн. 00 коп. основного боргу, 1290 (одна тисяча двісті девяносто) грн. 24 коп. пені, 645 (шістсот сорок пять) грн. 12 коп. штрафу, 10 (десять) грн. 31 коп. інфляційних втрат, 26 (двадцять шість) грн. 03 коп. 14% відсотків річних та 1364 (одна тисяча триста шістдесят чотири) грн. 67 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 06.06.2016 р.