ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа № 922/270/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 220/814/д від 30 грудня 2015 року, ОСОБА_2, довіреність № 220/814/д від 16 травня 2016 року,

відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 15 березня 2016 року,

3-ї особи: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1149 Х/1-42) Міністерства оборони України (вх. №1221 Х/1-42)

на рішення господарського суду Харківської області від 01 квітня 2016 року у справі №922/270/16

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ;

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Харків;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 підприємство "Краснолиманське лісове господарство", м. Красний Лиман;

про стягнення 244944,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 01 квітня 2016 року у справі №922/270/16 (суддя Бринцев О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП "Крутієв" (Фізичної особи підприємця ОСОБА_4) 61146, АДРЕСА_1, корпус А, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, АК1Б "УКРСИББАНК" м. Харків, МФО 351005, р/р 88, інд. податковий номер НОМЕР_1 на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, б. 6, , банк одержувач - ОСОБА_5 казначейська служба України в м. Києві, МФО банку одержувача - 820172, р/р 8611) за неналежне виконання умов Договору про закупівлю товарів за державні кошти № 343/3/71 від 17.06.2015 року пеню, яка складає 47 880,00 грн. та штраф 111 720,00 грн., разом - 159 600,00 грн. Стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (61146, АДРЕСА_1, корпус А, код НОМЕР_1) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, б. 6, ) 2.394,00 грн. судового збору. В позові про стягнення 85344,00 грн. пені відмовлено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Міністерство оборони України з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не погодився, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи той факт, що апеляційна скарга Міністерства оборони України та апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, подані на одне рішення господарського суду першої інстанції,ухвалою суду від 28 квітня 2016 року з метою повного та всебічного дослідження обставин справи було об'єднано розгляд скарг в одне апеляційне провадження.

16 травня 2016 року від Державного підприємства "Краснолиманське лісове господарство" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4920).

У судове засідання, яке відбулось 25 травня 2016 року, зявились представники позивача та відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 підприємство "Краснолиманське лісове господарство" своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарг, що підтверджується повідомленням про отримання поштового відправлення (Том 1 а.с.184).

Під час судового засідання представником Міністерства оборони України було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи та витребування оригіналу угоди про розірвання договору від 04 вересня 2015 року з метою можливого подальшого вирішення питання призначення судової експертизи з приводу дійсності печатки Міністерства оборони України, а відтак і неукладеності даної угоди.

Проаналізувавши заявлене клопотання колегія суддів дійшла до висновку про відмову у його задоволенні оскільки, як було підтверджено сторонами, в ході розгляду спору у суді першої інстанції представником відповідача надавався для ознайомлення оригінал відповідної угоди, який був безпосередньо досліджений представником Міністерства оборони України та його дійсність не була оспорена позивачем.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що копія угоди від 04 вересня 2015 року, була долучена до матеріалів справи ще 14 березня 2016 року. Натомість Міністерством оборони України під час розгляду справи у суді першої інстанції не було зроблено жодного зауваження з приводу невідповідності оригіналу печатки Міністерства оборони України печатці, відбиток якої міститься на копії угоди від 04 вересня 2015 року.

При цьому суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що у відповідності до вимог статті 42 ГПК України висновок судового експерта, є одним із видів доказів, який не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Таким чином, і долучення до справи експертного висновку і ініціювання питання проведення судової експертизи повинно відповідати загальним правилам встановленим процесуальним законодавством для предявлення доказів по справі.

У відповідності до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Виходячи з того, що клопотання про призначення судової експертизи на підтвердження ідентичності печатки не подавалось позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, останнє повинно відповідати вимогам, передбаченим приписами статті 101 ГПК України, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи колегія суддів звертає увагу, що позивачем жодного разу не було зазначено як про факт підроблення печатки та про необхідність у зв'язку з цим застосування спеціальних знань в даній галузі, так і про існування обставин, що унеможливлюють проведення відповідної експертизи, що свідчить про існування у останнього можливості ініціювання проведення судової експертизи в ході розгляду справи у суді першої інстанції, що виключає можливість прийняття висновку експертизи в якості нового доказу на стадії апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Між Міністерством оборони України (замовник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (постачальник, відповідач) було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти від 17 червня 2015 року № 343/3/69 (Т. 1 а. с. 13-16), з приводу поставки деревини необробленої (02.20.1) (пиловик сосновий діаметром 24-28 см та довжиною 3-4 м), у асортименті, кількості та за цінами зазначеними в Специфікації постачання товарів, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Звертаючись з позовною заявою до суду першої інстанції Міністерство оборони України просить суд стягнути з відповідача на користь позивача за неналежне виконання умов Договору про закупівлю товарів за державні кошти № 343/3/71 від 17 червня 2015 року пеню, яка складає 133.224,00 грн. та штраф 111.720,00 грн., разом 244.944,00 грн.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 17 червня 2015 року № 343/3/69 в частині своєчасної поставки товару, що є підставою для нарахування останньому пені та штрафу у відповідності до п. 7.3 договору, яким установлено, що за порушення терміну виконання зобов'язання з відповідача стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад вісімнадцять днів або за відмову від постачання, додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості; в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 526, 530, 610-612 ЦК України.

Судом першої інстанції позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто за неналежне виконання умов Договору про закупівлю товарів за державні кошти № 343/3/71 від 17 червня 2015 року пеню, яка складає 47 880,00 грн. та штраф 111 720,00 грн., разом - 159 600,00 грн. Відмовляючи в стягненні 85.344,00 грн. пені місцевий господарський суд дійшов до висновку, що договір про закупівлю товарів за державні кошти від 17 червня 2015 р. № 343/3/69 є розірваним з моменту укладення сторонами угоди про його розірвання з 04 вересня 2015 р., а не з 02 грудня 2015 року, як визначено позивачем. У звязку з чим зменшив період прострочення заборгованості, а відтак і суму пені.

Не погоджуючись з вказаною позицією суду першої інстанції

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зазначає про існування обставин, які у відповідності до приписів статті 617 Цивільного кодексу України та частини 4 статті 219 Господарського кодексу України, звільняють боржника від відповідальності за невиконання договірних зобовязань. При цьому останній вказує про безпідставну відмову суду у задоволенні заяви про зменшення штрафних санкцій.

Міністерство оборони України наголошує, що договір про закупівлю товарів за державні кошти від 17 червня 2015 року № 343/3/69 є розірваним з моменту укладення сторонами угоди про його розірвання не з 04 вересня 2015 р., а з 02 грудня 2015 року, оскільки не зважаючи на існування угоди, датованої 04 вересня 2015 року, після даної дати між сторонами не було припинено договірні зобовязання. При цьому стверджуючи про факт розірвання договору з 02 грудня 2015 року позивач наголошує, що реєстрація додаткової угоди №2 від 02 рудня 2015 року проведена ОСОБА_5 казначейською службою 07 грудня 2015 року, на підставі чого було здійснено перерозподіл фінансового ресурсу, а саме зменшено фінансові зобовязання на 1465800, 00 грн.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах доводи позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам законодавства зважаючи на наступне.

У відповідності до матеріалів справи між Міністерством оборони України (замовник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (постачальник, відповідач) було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти від 17 червня 2015 року № 343/3/69 (Т. 1 а. с. 13-16),

Згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов'язався у термін до 50 календарних днів з дати підписання Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 14 липня 2015 року, Т. 1 а. с. 18) поставити замовнику деревину необроблену (02.20.1) (пиловик сосновий діаметром 24-28 см та довжиною 3-4 м), у асортименті, кількості та за цінами зазначеними в Специфікації постачання товарів, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Згідно п. 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 14 липня 2015 р., Т. 1 а. с. 18), постачання товарів здійснюється з дати підписання Договору постачальником до 50 календарних днів після підписання договору.

Таким чином товар мав бути поставлений відповідачем позивачу у строк до 06 серпня 2015 року.

Відповідно до пунктів 6.3.1 та 6.3.2. Договору, постачальник повинен забезпечити виконання цього договору та поставку товарів у строки, встановлені договором.

Згідно з актами приймання - передавання товару № 1 та № 2 від 20 липня 2015 року було поставлено 980 м. куб. деревини на суму 1 029 000,00 грн. (Т. 1 а. с. 23, 24).

У відповідності до акту приймання - передавання товару № 3 поставлено 124,00 м. куб. деревини на суму 130200,00 грн.

За змістом п. 7.3 договору, сторонами установлено, що за порушення терміну виконання зобов'язання з відповідача стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад вісімнадцять днів або за відмову від постачання, додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості.

Приписами статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до вимог ч. ч. 2-4 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

-за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

-за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було здійснено прострочення виконання зобовязання зі своєчасного постачання деревини. Так 124 куб м на суму 130200,00 грн. було поставлено після обумовленої договором дати постачання, та не поставлено 1396 куб.м деревини на загальну суму 1465800,00, що свідчить про наявність правових підстав для нарахування відповідачу штрафу та пені, як наслідків несвоєчасного виконання зобовязання.

Суд першої інстанції перевіряючи правомірність нарахування суми пені та штрафу, дійшов до висновку про безпідставність стягнення пені за період прострочення до 02 грудня, оскільки на думку останнього договірні правовідносини між сторонами було припинено ще 04 вересня 2015 року, шляхом підписання відповідної угоди про розірвання договору про закупівлю товарів за державні кошти від 17 червня 2015 року № 343/3/69.

Разом з тим суд апеляційної інстанції слушно зазначаючи про неможливість застосування додаткової угоди від 04 вересня 2015 року в частині розірвання основного договору, не звернув увагу на на пункт 2 додаткової угоди від 02 грудня 2015 року.

За змістом вказаної угоди постачальник взяв на себе зобовязання сплатити пеню та штраф за весь період їх нарахування у сумі 244944,00 гривень відповідно до умов Договору.

Таким чином вказаною угодою Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було визнано та взято на себе зобов'язання сплати 244944,00 гривень пені та штрафу, як наслідок несвоєчасного виконання договору про закупівлю товарів за державні кошти від 17 червня 2015 року № 343/3/69.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Таким чином внаслідок існування правових підстав для стягнення з відповідача наслідків несвоєчасного виконання зобовязання, визнання та взяття останнім на себе обовязку сплати 244944,00 гривень пені та штрафу позовна вимога підлягає визнанню в повному обсязі.

З приводу посилань відповідача в апеляційній скарзі на існування обставин, які у відповідності до приписів статті 617 Цивільного кодексу України та частини 4 статті 219 Господарського кодексу України, звільняють боржника від відповідальності за невиконання договірних зобовязань слід зазначити, що:

По-перше, що безпосередньо самим ОСОБА_4 в угоді від 02 грудня 2015 року було визнано та взято на себе обовязок сплати штрафу та пені безпосередньо у розмірі 244944,00 гривень

По-друге у відповідності до приписів статті 617 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями частини 4 статті 219 Господарського кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

На думку відповідача, обставиною, яка звільняє його від відповідальності за несвоєчасне виконання договору про закупівлю товарів за державні кошти від 17 червня 2015 року № 343/3/69 є невиконання ДП "Краснолиманське лісове господарство" договірних зобовязань перед Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 стосовно постачання деревини .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, у відповідності до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відтак вказана обставина в жодному випадку не може бути підставою для звільнення останнього від відповідальності за несвоєчасне виконання зобовязання за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 17 червня 2015 року № 343/3/69.

Не погоджується колегія суддів з доводами відповідача стосовно безпідставної відмови суду у задоволенні заяви про зменшення штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Виходячи з того, що відповідачем:1) було взято на себе зобовязання спалити суми неустойки саме в розмірі 244944,00 гривень пені

2)не доведено винятковість обставин, як передумови такого зменшення

місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні відповідної заяви.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 у зв'язку з її необґрунтованістю, наявності правових підстав для задоволення апеляційної скарги Міністерства оборони України у звязку з наявністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального права.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню. Натомість у звязку з задоволенням апеляційної скарги Міністерства оборони України судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 01 квітня 2016 року у справі №922/270/16 скасувати в частині відмови в стягненні пені в розмірі 85344,00 грн пені.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (61146, АДРЕСА_1, корпус А, код НОМЕР_1) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, б. 6, , банк одержувач - ОСОБА_5 казначейська служба України в м. Києві, МФО банку одержувача - 820172, р/р 8611) 85344,00 грн. пені.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (61146, АДРЕСА_1, корпус А, код НОМЕР_1) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, б. 6, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 3674,16 грн.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (61146, АДРЕСА_1, корпус А, код НОМЕР_1) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, б. 6, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4041,58 грн.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Повний текст постанови складено 30 травня 2016 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя Р.А.Гетьман

Суддя П.В.Тихий