РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016Справа №910/6435/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінінг Стар", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРК", м. Київ

про: стягнення заборгованості в сумі 24 581,38 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог)

та

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРК", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінінг Стар", м. Київ

про: відшкодування збитків та стягнення штрафних санкцій в розмірі 24 927,08 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) Князьський О.С. (представник за довіреністю)

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) Старінський О.С. (представник за довіреністю)

В судовому засіданні 31 травня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Клінінг Стар", 07.04.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою вих. № 46 від 21.03.2016 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРК", про: стягнення заборгованості в сумі 24 614,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором підряду № 7/12-14 від 17.12.2014 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки в повному обсязі не оплатив позивачу, як підряднику, суму заборгованості за виконані підрядні роботи, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 року порушено провадження у справі № 910/6435/16 та призначено розгляд справи на 10.05.2016 року.

Через відділ діловодства суду 27.04.2016 року від заявника (відповідач за первісним позовом), Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРК", до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява вих. № 1-2604/16/ТРК/С від 26.04.2016 року про відшкодування збитків та стягнення штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2016 року прийнято зустрічну позовну для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/6435/16 та призначено розгляд справи на 10.05.2016 року.

Через відділ діловодства суду 10.05.2016 року від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, оформлені клопотанням б/н б/д, які були долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 року судом, за клопотанням представників сторін, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, в судовому засіданні оголошено перерву до 31.05.2016 року.

Через відділ діловодства суду 23.05.2016 року від представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині зменшення розміру пені та відзив на зустрічний позов, які було долучено судом до матеріалів справи.

Частина 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Як вбачається зі змісту п. 3.10 Постанова ВГСУ від 26.12.2011, № 18, під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Заява про уточнення позовних вимог в частині зменшення розміру пені подана з дотриманням вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України з достатнім обсягом повноважень для вчинення відповідної процесуальної дії, тому приймається судом до розгляду.

При цьому судом встановлено, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права та охоронювані законом інтереси інших осіб, вчинені представником з достатнім обсягом повноважень для вчинення відповідної процесуальної дії, а тому суд прийняв до розгляду заяву про уточнення позовних вимог в частині зменшення розміру пені.

Отже, оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у відповідній заяві, прийнятій господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 24 581,38 грн., з них: 17 282,29 грн. - основного боргу, 6389,04 грн. - пені, 587,60 грн. - індексу інфляції та 322,45 грн. - 3% річних.

Через відділ діловодства суду 31.05.2016 року від представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке було долучено судом до матеріалів справи.

В судове засідання 31.05.2016 року представники сторін з'явились. Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підтримав у повному обсязі та дав пояснення по суті спору, проти зустрічних позовних вимог заперечив. Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) заперечив проти задоволення позовних вимог та дав пояснення по суті спору, зустрічні позовні вимоги підтримав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Клінінг Стар" (надалі - позивач за первісним позовом, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРК" (надалі - відповідач за первісним позовом) було укладено договір підряду № 7/12-14 (надалі - договір підряду), відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов'язується власними або залученими силами з використанням власних матеріальних ресурсів та виробничих засобів виконати підрядні роботи по прибиранню після проведення будівельних робіт в приміщенні з басейном (далі - роботи), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1 (далі - об'єкт), а замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх у відповідності до умов договору.

Пунктом 2.1. договору підряду встановлено, що загальна ціна договору є договірною, визначається на підставі кошторису (додаток № 1 до договору) та становить 19 630,55, в т.ч. ПДВ 3 271,76 грн. Ціна договору включає в себе вартість робіт та матеріалів і обладнання, які будуть використовуватися при виконанні робіт.

За умовами п.п. 2.2., 2.2.1., 2.2.2. договору підряду, замовник оплачує виконані роботи таким чином:

- 50 % від ціни договору (п. 2.1. договору) замовник сплачує як авансовий платіж на підставі виставленого підрядником рахунку за 2 (два) календарних дні до початку виконання Робіт;

- остаточний розрахунок за належним чином виконані підрядником та прийняті замовником роботи замовник здійснює на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання актів приймання-передачі виконаних робіт на відповідні обсяги робіт. При цьому авансовий платіж, оплачений замовником згідно з п. 2.2.1. договору, враховується як оплата за виконані роботи.

Термін виконання робіт до 31 грудня 2014 року. Датою закінчення виконання робіт за договором вважається дата прийняття виконаних робіт замовником за актом приймання-передачі виконаних робіт (п.п. 5.1., 5.2. договору підряду).

У відповідності до положень п.п. 6.1., 6.2. договору підряду, виконані роботи підрядник передає, а замовник приймає шляхом підписання акта приймання-передачі виконаних робіт. Проект акта приймання-передачі виконаних робіт у двох примірниках готує, підписує, скріплює печаткою і передає замовнику підрядник протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту завершення виконання всього об'єму робіт. Замовник зобов'язаний не пізніше 5 (п'яти) робочих днів з дати одержання від підрядника акту приймання-передачі виконаних робіт, перевірити обсяг та якість виконаних робіт та при відсутності заперечень, підписати вказаний документ і передати його в одному примірнику підряднику.

Додатковою угодою № 1 від 29.12.2014 року до договору підряду №7/12-14 від 17.12.2014 року сторонами було збільшено вартість робіт до 21 649,02 грн.

Додатковою угодою №2 від 14.01.2015 року до договору підряду №7/12-14 від 17.12.2014 року сторонами було збільшено вартість робіт до 28 284,28 грн.

Позивач за первісним позовом зазначає, що на виконання умов договору підряду №7/12-14 від 17.12.2014 року виконав, а відповідач за первісним позовом прийняв роботи, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №№ 82, 83, 84 від 31.07.2015 року (копії містяться в матеріалах справи), при цьому, позивач вказує, що виконані позивачем роботи відповідач оплатив лише частково в сумі 11 000,00 грн., внаслідок чого у відповідача, за розрахунками позивача, утворилась заборгованість за договором в сумі 17 282,29 грн.

Окрім того, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом штрафні санкції за порушення виконання грошового зобов'язання щодо оплати виконаних підрядних робіт.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами ст. 854 Цивільного кодексу України визначено, що замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 17.12.2014 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом було укладено договір підряду № 7/12-14, відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов'язується власними або залученими силами з використанням власних матеріальних ресурсів та виробничих засобів виконати підрядні роботи по прибиранню після проведення будівельних робіт в приміщенні з басейном (далі - роботи), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1 (далі - об'єкт), а замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх у відповідності до умов договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору підряду №7/12-14 від 17.12.2014 року позивач за первісним позовом виконав, а відповідач за первісним позовом прийняв роботи, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №№ 82, 83, 84 від 31.07.2015 року, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками товариств з відмітками, що замовник (відповідач за первісним позовом) претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має, що свідчить про прийняття відповідачем за первісним позовом виконаних позивачем за первісним позовом робіт за договором підряду №7/12-14 від 17.12.2014 року в повному обсязі (копії містяться в матеріалах справи).

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом за виконані позивачем за первісним позовом підрядні роботи розрахувався лише частково на суму 11 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою (копія міститься в матеріалах справи).

Як стверджує позивач за первісним позовом, взяті на себе зобов'язання за договором підряду №7/12-14 від 17.12.2014 року відповідач за первісним позовом належним чином не виконав, в передбаченому договором порядку та строк не здійснив в повному обсязі оплату виконаних позивачем за первісним позовом підрядних робіт, у зв'язку з чим у відповідача за первісним позовом виникла заборгованість перед позивачем за первісним позовом в розмірі 17 282,29 грн.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, положень договору підряду №7/12-14 від 17.12.2014 року, та беручи до уваги те, що відповідачем вказаний факт не спростовано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом заборгованості за договором підряду №7/12-14 від 17.12.2014 року в розмірі 17 282,29 грн.

При зверненні до суду, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач за первісним позовом також просив стягнути з відповідача за первісним позовом на його користь пеню в розмірі 6389,04 грн., індекс інфляції в розмірі 587,60 грн. та 3% річних в розмірі 322,45 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

В п. 8.3. договору підряду визначено, що за порушення строків проведення розрахунків за договором (окрім оплати авансового платежу) замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0,3 % від розміру прострочених розрахунків за кожен день такої затримки.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При цьому, в п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При цьому, перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом суми пені підлягають задоволенню частково в сумі 4070,53 грн., у відповідності до наведеного нижче розрахунку, оскільки при здійсненні його розрахунку позивачем в період часу, за який здійснюється нарахування пені, було включено день часткової оплати суми заборгованості - 17.08.2015 року та не враховано приписи ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань":

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
20 282,2908.08.2015 - 16.08.2015930.0000 %300,07
17 282,2918.08.2015 - 27.08.20151030.0000 %284,09
17 282,2928.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %715,91
17 282,2925.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %729,17
17 282,2930.10.2015 - 17.12.20154922.0000 %1020,84
17 282,2918.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %875,00
17 282,2929.01.2016 - 04.02.2016722.0000 %145,44
180 4070,53

Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом становить 4070,53 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 2318,51 грн. позивачу за первісним позовом належить відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, рекомендації Верховного Суду України, викладені в листі № 62-97р від 03.04.1997 року щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачають, що сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14 визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За умовами пункту 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) також не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок індексу інфляції, суд встановив, що розмір суми індексу інфляції за заявлений позивачем за первісним позовом період, який підлягає стягненню, становить суму більшу, ніж заявлена позивачем за первісним позовом до стягнення, а саме:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
18.08.2015 - 01.04.201617 282,291.053910,34

Крім того, при перевірці розрахунку 3% річних, судом встановлено, що розмір суми 3% річних за заявлений позивачем за первісним позовом період, який підлягає стягненню, становить суму більшу, ніж заявлена позивачем за первісним позовом до стягнення, а саме:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
17 282,2918.08.2015 - 01.04.20162283 %323,87

Проте, в силу, п. 2. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

А тому, зважаючи на те, що клопотань про вихід за межі позовних вимог від заінтересованих сторін до суду не надходило, суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних, тому, позовні вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача за первісним позовом в сумі 587,60 грн. та 322,45 грн. відповідно, оскільки суду не надано права виходити за межі позовних вимог.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищевикладене, первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 22 262,87 грн., з них: основного боргу - 17 282,29 грн. (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 29 копійок), пені - 4070,53 грн. (чотири тисячі сімдесят гривень 53 копійки), індексу інфляції 587,60 грн. - (п'ятсот вісімдесят сім гривень 60 копійок) та 3% річних - 322,45 грн. (триста двадцять дві гривні 45 копійок).

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем за первісним позовом вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1248,03 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом.

Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінінг Стар" про відшкодування збитків та стягнення штрафних санкцій в розмірі 24 927,08 грн., суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, а також ст.20 Господарського кодексу України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРК" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінінг Стар" про відшкодування збитків та стягнення штрафних санкцій в розмірі 24 927,08 грн.

Як вже було встановлено судом, 17 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Клінінг Стар" (надалі - позивач за первісним позовом, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРК" (надалі - відповідач за первісним позовом) було укладено договір підряду № 7/12-14 (надалі - договір підряду), відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов'язується власними або залученими силами з використанням власних матеріальних ресурсів та виробничих засобів виконати підрядні роботи по прибиранню після проведення будівельних робіт в приміщенні з басейном (далі - роботи), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1 (далі - об'єкт), а замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх у відповідності до умов договору.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. договору підряду, виконані роботи підрядник передає, а замовник приймає шляхом підписання акта приймання-передачі виконаних робіт. Проект акта приймання-передачі виконаних робіт у двох примірниках готує, підписує, скріплює печаткою і передає замовнику підрядник протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту завершення виконання всього об'єму робіт. Замовник зобов'язаний не пізніше 5 (п'яти) робочих днів з дати одержання від підрядника акту приймання-передачі виконаних робіт, перевірити обсяг та якість виконаних робіт та при відсутності заперечень, підписати вказаний документ і передати його в одному примірнику підряднику.

За умовами п. 8.2. договору підряду, за порушення строків виконання робіт підрядник зобов'язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,3 % від вартості невиконаних робіт, за кожний календарний день прострочення виконання робіт.

В пункті 8.4. договору підряду визначено, що у разі завдання збитків підрядником при виконанні робіт матеріальним цінностям, що знаходяться на об'єкті, працівникам замовника або третім особам, такі збитки відшкодовуються підрядником відповідній особі, що їх зазнала, в повному обсязі.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) в процесі виконання робіт на об'єкті працівниками відповідача за зустрічним позовом було пошкоджено фасадні склопакети (1098 мм*2448 мм) в кількості 8 (вісім) шт., а саме: локально по всьому полотну склопакетів було виявлено подряпини, які виникли в результаті очищення склопакетів від будівельного бруду за допомогою металічних скребків, що підтверджується актом про виявлені пошкодження від 30.07.2015 року до договору підряду № 7/12-14 від 17.12.2014 року, який підписаний уповноваженими представниками позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом), копія якого міститься в матеріалах справи.

05.08.2015 року позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) направив відповідачу за зустрічним позовом вимогу про відшкодування збитків № 1-0308/15/ТРК від 03.08.2015 року разом з дублікатом акту про виявлені пошкодження та копією рахунку-фактури № СФ-0000051 від 30.07.2015 року. Факт направлення вимоги про відшкодування збитків № 1-0308/15/ТРК від 03.08.2015 року разом з доданими до неї документами підтверджується фіскальним чеком № 1096 від 05.08.2015 року (копія міститься в матеріалах справи).

Також, позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) вказує, що роботи по заміні пошкоджених склопакетів були виконані Приватним підприємством «АБК Еней», що підтверджується видатковою накладною № РН-0000127 від 20.08.2015 року та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000115 від 20.08.2015 року (копії містяться в матеріалах справи).

Відповідач за зустрічним позовом у відзиві на зустрічний позов проти заявлених позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що актах здачі-приймання робіт (надання послуг) №№ 82, 83, 84 від 31.07.2015 року зазначено, що замовник претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має, тобто замовником роботи прийняті без зауважень та заперечень про те, що 30.07.2015 року підрядником заподіяна шкода або виявлені недоліки, які потрібно усунути підрядником. Крім того, відповідач за зустрічним позовом зазначає, що позивачем за зустрічним позовом (відповідачем за первісним позовом) не доведено факт завдання шкоди у вигляді механічних пошкоджень на об'єкті, обізнаності відповідача за зустрічним позовом про даний факт в період з 30.07.2015 року до моменту звернення до суду з зустрічним позовом.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є:

втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до положень частини першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частино 3 ст. 225 Господарського кодексу України визначено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Так, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 853 Цивільного кодексу України визначено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Відповідно до приписів ст. 857 Цивільного кодексу України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з огляду на те, що акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №№ 82, 83, 84 від 31.07.2015 року підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками товариств з відмітками, що замовник (відповідач за первісним позовом) претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має, що свідчить про прийняття відповідачем за первісним позовом виконаних позивачем за первісним позовом робіт за договором підряду №7/12-14 від 17.12.2014 року в повному обсязі, а акт про виявлені пошкодження від 30.07.2015 року до договору підряду № 7/12-14 від 17.12.2014 року підписаний лише уповноваженими представниками позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом), суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом, як особою, яка звернулась до суду за захистом свого порушеного права, належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено наявності у роботі відповідача за зустрічним позовом істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків та наявність усіх складових збитків, з якими законодавець пов'язує покладення на відповідача за зустрічним позовом обов'язку їх відшкодування.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінінг Стар" про відшкодування збитків та стягнення штрафних санкцій в розмірі 24 927,08 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом).

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРК" (ЄДРЮОФОП 30370381; адреса: 03067, м. Київ, вул. Гарматна, 4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клінінг Стар" (ЄДРЮОФОП 37783829; адреса: 03057, м.Київ, вулиця Ежена Потьє, будинок 12) грошові кошти: основного боргу - 17 282,29 грн. (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят дві гривні 29 копійок), пені - 4070,53 грн. (чотири тисячі сімдесят гривень 53 копійки), індексу інфляції 587,60 грн. - (п'ятсот вісімдесят сім гривень 60 копійок), 3% річних - 322,45 грн. (триста двадцять дві гривні 45 копійок) та судовий збір - 1248,03грн. (одна тисяча двісті сорок вісім гривень 03 копійки). Видати наказ.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 02.06.2016 року.

Суддя О.С. Комарова