ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.05.2016 Справа № 907/284/16

За позовом UNIMATIK KFT, Ніредьгаза , Угорщина

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Консервний завод « Універ», м. Виноградів

про визнання акту прийому передачі підписаним,

Суддя господарського суду Кривка В.П.

представники:

Позивача ОСОБА_2, довіреність від 05.05.2015 року

Відповідач ОСОБА_3, довіреність від 24.02.2016 року

СУТЬ СПОРУ: UNIMATIK KFT, Ніредьгаза , Угорщина звернулось з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Консервний завод «Універ», м. Виноградів про визнання акту здачі прийому монтажних та ремонтних робіт до договору 2012/06/01 від 01.06.2012 таким, що підписаний.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що згідно укладеного 01.06.2012 року в м. Виноградів між UNIMATIK KFT, Ніредьгаза, Угорщина та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Консервний завод «Універ», м. Виноградів, Україна контракту № 2012/06/01 позивач свої зобов'язання по ремонту, монтажу обладнання виконав в повному обсязі, що підтверджується підписаним директором ТОВ КЗ «Універ» О.Ледєл у м. Виноргадів, актом прийому передачі виконаних робіт від 20.09.2012 року, однак вказаний акт не було скріплено відбитком печатки відповідача. У зв'язку з цим, UNIMATIK KFT звернулось повторно до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Консервний завод «Універ», з листом від 22.04.2016 року щоб останні привели у відповідність акт здачі прийому монтажних та ремонтних робіт від 20.09.2012 року до чинного законодавства та підписати і пропечатати, проте, як стверджує заявник, на вказану вимогу відповідач не відреагував. Зважаючи на це, покликаючись на положення ЦК України та ГК України позивач просить суд визнати акт здачі прийому монтажних та ремонтних робіт до договору № 2012/06/01 від 01.06.2012 таким, що підписаний.

У ході судового розгляду уповноважений представник позивача просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, при цьому покликається на викладені в позові обставини та обґрунтованість заявлених вимог наявними у справі матеріалами з урахуванням долучених до справи ряду додаткових документів, що підтверджують його доводи.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та викладених в позові обставин в повному обсязі, з підстав зазначених в письмових поясненнях по суті спору з доданням підтверджуючих документів. Водночас також наголосив, що вимога позивача про визнання акту підписаним задоволенню не підлягає, внаслідок невідповідності заявленого предмету позову встановленим законом способами захисту прав, оскільки в суді захищаються права, які порушуються або оспорюються, а не встановлюється їх доказове значення поза спором про право, яке такими доказами підтверджується чи спростовується.

Поряд з цим, у ході судового засідання, уповноважені представники наполягають на вирішення спору по суті за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин, враховуючи клопотання сторін, відсутність інших клопотань, в т.ч. процесуального характеру, справа розглядається за наявними в ній матеріалами (п. 2.3 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін,

суд встановив:

01.06.2012 року між UNIMATIK KFT, Ніредьгаза, Угорщина (Підрядник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Консервний завод « Універ», м. Виноградів (Замовник) було укладено контракт № 2012/06/01, згідно умов якого підрядник зобов'язався виконати роботи по ремонту, монтажу обладнання, а замовник прийняти і оплатити виконані роботи вказані у додатку 1 в розмірі і в строк визначеним цим контрактом (арк. справи. Адресу проведення ремонтних робіт сторони обумовили Україна, Закарпатська область, с. Фанчиково, вул. Жовтнева, 94.

Згідно умов контракту вартість робіт складає 91 238, 00 євро (п. 3.1. контракту). Робота по ремонту вважається виконаною після підписання акту- прийому передачі робіт, який є невід'ємною частиною даного договору (п. 2.1.3 контракту). Пунктом 3.2. контракту сторони узгодили, що замовник оплачує обумовлену вартість робіт після підписання акту прийому передачі у відповідності з виставленим інвойсом.

Сторони також обумовили, що усі спірні питання, що випливають з даного контракту вирішуються сторонами шляхом переговорів, при неможливості їх врегулювання або порушенні його умов спір передається на розгляд в суд по місцю знаходження підрядника (п.п. 6.2., 6.3. Контракту).

Позивач стверджує, що позивач свої зобов'язання по ремонту, монтажу обладнання виконав в повному обсязі, що підтверджується підписаним директором ТОВ КЗ «Універ» О.Ледєл у м. Виноградів актом прийому передачі виконаних робіт від 20.09.2012 року (а.с. 12), однак вказаний акт не було скріплено відбитком печатки відповідача. У зв'язку з цим, UNIMATIK KFT звернулось повторно до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Консервний завод «Універ», з листом від 22.04.2016 року щоб останні привели у відповідність акт здачі прийому монтажних та ремонтних робіт від 20.09.2012 року до чинного законодавства та підписати і скріпити печаткою (а.с. 10-11), проте, як стверджує заявник, на вказану вимогу відповідач не відреагував. Зважаючи на це, покликаючись на положення Цивільного та господарського законодавства позивач просить суд визнати акт здачі прийому монтажних та ремонтних робіт до договору № 2012/06/01 від 01.06.2012 таким, що підписаний.

Оцінюючи заявлені вимоги, подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволенню виходячи з наступного.

Предметом даного спору є вимога заявника визнати акт здачі прийому монтажних та ремонтних робіт до договору № 2012/06/01 від 01.06.2012 таким, що підписаний.

Згідно ст. 1 господарського процесуального закону - підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Аналогічні положення визначено законодавцем і ст. 123 коментованого Закону, якою встановлено, що до господарських судів за захистом своїх порушених або оспорюваних законом інтересів мають право звертатися також і іноземні підприємства і організації.

Судом встановлено, що позивач - UNIMATIK KFT, Ніредьхаза, Угорощина є іноземним субєктом господарювання, згідно виписки затвердженої Реєстраційним судом Ніредьхази, реєстраційний номер 15-15-000504 (а.с. 21-46).

Відповідно до положень ст. 124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. При цьому, питання підсудності судам України справ з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою) визначені Законом України "Про міжнародне приватне право".

Згідно ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, а також положення ст. 15 ГПК України, оскільки відповідач є юридичною особою за законодавством України, спір підсудний господарським судам України та повинен розглядатися та вирішуватись у господарському Закарпатської області.

Як вбачається з умов контракту № 2012/06/01, волевиявлення сторін стосовно вибору права, яке має бути застосовано при вирішенні спорів, учасниками правовідносин не узгоджено і в контракті відсутнє.

Згідно ст. 7 Закону України «Про міжнародне приватне право» при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом.

Виходячи з заявленого позивачем предмету спору (про встановлення факту, місцезнаходження цієї дії), обумовленого сторонами місця виконання договору, а також положень ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 47, ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд дійшов висновку, що до вирішення даної справи підлягає застосуванню законодавство України.

Відповідно до статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разу, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визначені судом обґрунтованим. Коментована норма свідчить про те, що питання про визнання акта недійсним може вирішуватись у разі, якщо одна із сторін відмовилась від його підпису. Крім того, вказане питання вирішується при розгляді спору про стягнення коштів за виконані роботи. Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. (Лист, Вищий господарський суд, від 18.02.2013, № 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)"). Вказане кореспондується і з положеннями ч.1 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з ст. 16 названого Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічні способи захисту прав та інтересів визначено законодавцем і ст. 20 ГК України.

У даному випадку та враховуючи вищенаведене не передбачено такого способу захисту прав, як визнання підписаним акту приймання-передачі виконаних робіт, оскільки акт приймання-передачі робіт є лише доказом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, які мають значення для правильного вирішення господарського спору і не є матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача, на підставі якої суд приймає рішення.

Отже в суді не може бути пред'явлена вимога про визнання акта підписаним, що має значення лише доказу і документа бухгалтерського обліку, оскільки в суді захищаються права, що порушуються або оспорюються, а не фіксуються докази і не встановлюються їх доказове значення поза спором про право, яке такими доказами підтверджується чи спростовується. При цьому заявлена позивачем вимога про визнання акту підписаним не призводить до поновлення порушеного права позивача та у разі її задоволення не може бути виконана в примусовому порядку тому, що відсутній механізм виконання такого рішення.

Якщо господарський суд дійшов висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України. (п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи вищенаведене в сукупності, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судовий збір у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 43, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.05.2016 року.

Суддя В.Кривка