ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 р. Справа № 918/256/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Гудзенко Я.О., розглянувши позов Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" про стягнення 21 146 грн. 40 коп.

За участі:

Від позивача: ОСОБА_1 (дов. №220/793д від 30.12.2015 р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № б/н від 15.04.2016 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" (далі - Відповідач) про стягнення 21 146, 40 грн. пені за порушення умов договору від 26.06.2015 р №286/2/15/31.

Ухвалою від 7 квітня 2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/256/16 розгляд якої призначено на 19 квітня 2016 року.

15 квітня 2016 року від Відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалами від 19, 26 квітня 2016 року розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 10 травня 2016 року оголошено перерву до 24 травня 2016 року.

13 травня 2016 року від Відповідача надійшло клопотання про зменшення пені до 20% від суми позовних вимог.

16 травня 2016 року від Позивача надійшли додаткові письмові докази у справі та письмові заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду.

В судовому засіданні 24 травня 2016 року Позивач вимоги підтримав, Відповідач - погодився, однак просив подану ним заяву про зменшення пені задовольнити.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.05.2016 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір № 286/2/15/31 про поставку товарів для державних потреб (далі - Договір, а.с. 8-13), за умовами якого Відповідач (Постачальник) зобов'язався у 2015 році поставити Позивачу (Замовнику) прилади електричні, побутові, інші, н.в.і.у., лот 6 котли електричні харчоварильні 250 л. (Котел харчоварильний електричний, зазначений у специфікації (далі - Товар), а Позивач зобов'язався забезпечити приймання та оплату товару в кількості , у строки.

Відповідно до п. 1.2. Договору ціна, кількість та строки постачання Товару визначаються Специфікацією, викладеною у Договорі, відповідно до якої сторони погодили поставку 22х одиниць товару - Котел харчоварильний електричний 250 л., загальною вартістю 871 200, 00 грн. з ПДВ у строк до 30 червня 2016 року.

Згідно із п. 3.1. Договору його ціна становить 871 200, 00 грн., у тому числі без ПДВ - 726 000, 00 грн., ПДВ - 145 200, 00 грн.

Відповідно до п. 4.2. Договору Відповідач протягом 10 календарних днів з дати прийняття Товару Відповідачем у місцях поставки товару (п. 5.2.) надає належним чином оформлені документи на оплату.

За умовами п. 5.2. Договору місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід'ємною частиною Договору, згідно з розрахунком поставки та обов'язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів Позивача та черговості відвантажень.

Відповідно до 6.3.1. Відповідач зобов'язався забезпечити постачання Товару у строки, встановлені Договором.

Положеннями п. 7.3.7. Договору визначено, що за порушення строків виконання зобов'язання Відповідач сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з Відповідача додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору.

Пунктом п. 10.1. Договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 30.08.2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх завершення.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені відбитками печаток.

Судом встановлено, що Відповідач поставив товар із простроченням строків оплати (враховуючи кінцевий строк поставки - 30 червня 2015 року), а саме Відповідачем було поставлено Позивачу товар:

- 24.07.2015 р. в кількості 7 шт. (акт приймання №214 від 24.07.2015 р., а. с. 17);

- 27.07.2015 р. в кількості 3 шт. (акт приймання №226 від 27.07.2015 р., а. с. 15);

- 30.07.2015 р. в кількості 5 шт. (акт приймання №26 від 30.07.2015 р., а. с. 16) ,

- 31.07.2015 р. в кількості 5 шт. (акт приймання №172 від 31.07.2015 р., а. с. 18).

Таким чином, на підставі положень п. 10.1. Договору Позивачем було нараховано Відповідачу 3 088, 80 грн. пені за актом приймання №226 від 27.07.2015 р. за період з 01.07.2015 р. по 26.07.2015 р., 5 742, 00 грн. пені за актом приймання №26 від 30.07.2015 р. в період з 01.07.2015 р. по 29.07.2015 р., 6 375, 60 грн. пені за актом приймання №214 від 24.07.2015 р. в період з 01.07.2015 р. по 23.07.2015 р. та 5 940, 00 грн. пені за актом приймання №172 від 31.07.2015 р. в період з 01.07.2015 р. по 30.07.2015 р. Загальний розмір нарахованої Позивачем пені становить 21 146, 40 грн.

Судом встановлено, що розрахунок пені Позивачем проведено вірно, відповідно до положень окремих пунктів Договору та чинного законодавства.

Водночас, суд враховує, що Відповідач звернувся до суду із клопотанням, в якому просить зменшити розмір пені та визначити її в розмірі 20% від суми позовних вимог. У клопотанні відповідач зазначає про те, що у результаті порушення ним строків поставки товарів Міністерство оборони України не повідомляло про завдання будь-яких збитків. Крім того, представник позивача у судовому засіданні 24.05.2016р. не заперечував щодо відсутності завданих збитків.

В своїх запереченнях та клопотанні про зменшення розміру пені Відповідач посилається на те, що 21 травня 2015 року між сторонами було проведено переговори за результатом яких були погоджені ціни на закупівлю, які 12 червня 2015 року Міністерство оборони України акцептувало, однак фактично договір було укладено 26 червня 2015 року.

Таким чином, Відповідач вважає що з 21.05.2015 р. по 26.06.2015 р., що становить 35 календарних днів, Договір фактично не був укладений у зв'язку із з неналежним виконанням Позивачем своїх обов'язків, натомість Відповідач не мав правових підстав для фактичної поставки товару, передбаченого Договором.

Враховуючи всі вказані вище обставини в сукупності суд дійшов висновку про часткове задоволення поданого відповідачем клопотання з огляду на наступне.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, підписуючи Договір 26 червня 2015 року Відповідач повинен був врахувати всі ризики, які були визначені умовами договору з моменту його підписання, зокрема, що стосується й строків поставки, а посилання Відповідача на неналежне виконання Позивачем своїх обов'язків, зокрема, обов'язку підписати Договір саме 21 травня 2015 року не підтверджено належними доказами та не спростовує обов'язку відповідача поставити товар згідно умов договору у строк до 30.06.2015 року, з якими останній погодився підписавши його.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із положеннями ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз названої статті свідчить, що вона застосовується за визначених умов на розсуд суду.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року № 18 передбачено, що, вирішуючи, у тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на викладене, а також те, що наявність будь-яких збитків, викликаних простроченням Відповідача Позивачем не доведена та подібні вимоги Позивачем не заявлялися, з урахуванням обставин щодо підписання позивачем договору 26.06.2016 року, тоді як поставка мала бути здійснена відповідачем у строк до 30.06.2015 року за власний кошт, а оплата позивачем проведена після передання товару відповідачем, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України, вважає за правомірне зменшити нараховану позивачем пеню за несвоєчасну поставку товару та визначити її в розмірі 80% від суми позовних вимог сумою 16 917, 12 грн.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів вбачається, що Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином, проте Відповідачем поставлено товар із порушенням строків поставки.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення сторін, враховуючи докази надані Позивачем на підтвердження заявлених вимог, зменшення судом розміру нарахованої позивачем пені за прострочення строку поставки товару, - вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року №14 передбачено, що судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Згідно із ч. 2 ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 1 378, 00 грн., покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" (35364, Рівненська обл., Рівненський район, село Грушвиця Друга, ВУЛИЦЯ 40 РОКІВ ПЕРЕМОГИ, будинок 1, код 33001226) на користь Міністерства оборони України (03168, м.Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 6, код 00034022) 16 917 (шістнадцять тисяч дев'ятсот сімнадцять) грн. 12 коп. пені та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 4 229, 28 грн. пені в позові відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення підписано 27 травня 2016 року.

Суддя Гудзенко Я.О.