РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2016Справа №910/7069/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
доПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
провизнання договору в частині недійсним та застосування наслідків недійсності

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Пац В.О. - представник за довіреністю № 14-127 від 13.05.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.04.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Київенерго» з вимогами Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання договору в частині недійсним та застосування наслідків недійсності.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що умови п. 5.2 Договору суперечать законодавству України, чинному на дату укладення та дії договору, зокрема нормам Податкового кодексу України, оскільки на збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (2%) не повинен нараховуватись податок на додану вартість у розмірі 20%. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд визнати недійсним п. 5.2 Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 в частині нарахування податку на додану вартість на збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ.

Крім того, на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України, позивач просив суд застосувати наслідки недійсності п. 5.2 Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 та зобов'язати відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 1973816 грн. 77 коп., сплачені позивачем відповідачу на виконання п. 5.2 вказаного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 порушено провадження у справі № 910/7069/16; розгляд справи призначено на 20.05.2016.

04.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 03.06.2016.

03.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що умови Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 в частині нарахування ПДВ у розмірі 20% на суму цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ на дату укладення вказаного договору та протягом строку його дії не суперечили положенням чинного законодавства України. Крім того, відповідно до листа-роз'яснення Державної податкової адміністрації України (корпія долучена відповідачем до матеріалів справи 19.05.2016) вбачається, що цільова надбавка до затвердженого тарифу на природний газ у розмірі 2% повинна бути включена до бази оподаткування податком на додану вартість.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд застосувати позовну давність, оскільки спірний договір було укладено 28.12.2012, а позивач звернувся до суду 15.04.2016, тобто позивачем було пропущено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Представник позивача у судове засідання 03.06.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 20.05.2016 та розпискою про відкладення розгляду справи від 20.05.2016.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.06.2016 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 03.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», яка змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець), та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (покупець) укладено Договір № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД , або/та природний газ, видобутий на триторії України підприємствами, які не підпадають під дію статі10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 11.12.2013) сторони погодили, що продавець передає покупцеві для СВП «Київські ТЕЦ» ПАТ «Київенерго» з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 196161,0 тис куб м., у тому числі для ТЕЦ-5 та ТЕЦ-6 по місяцях кварталів відповідно до графіку, наведеного у п. 2.1.

Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) н газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Відповідно до п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м. газу становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До сплати за 1000 куб м природного газу - 3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Додатковою угодою № 1 від 18.07.2013 до Договору сторони виклали п. 5.2 договору у новій редакції, зазначивши, що ціна за 1000 куб. м. газу становить 3459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 59,12 грн., всього з ПДВ - 354,72 грн. До сплати за 1000 куб м природного газу - 3823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4588,54 грн.

Відповідно до п. 11.1 Договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що за період з січня 2013 року по грудень 2013 року відповідач поставив позивачу природний газ на загальну суму (розраховану відповідно до умов п. 5.2 Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012) у розмірі 860015679 грн. 42 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період з січня по грудень 2013 року, копії яких долучено позивачем до позовної заяви, та відображено в акті звірки розрахунків за період з 01.12.2012 по 31.10.2014 за Договором № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що позивач у повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем природний газ, станом на 31.10.2014 сплативши позивачу грошові кошти у розмірі 848702814 грн. 45 коп., що відображено в акті звірки розрахунків, у зв'язку з чим заборгованість позивача станом на 31.10.2014 становила 11312864 грн. 97 коп.

Судом встановлено, що 18.12.2014 позивач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 11312864 грн. 97 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 19504 від 18.12.2014, копія якого долучена позивачем до позовної заяви, з огляду на що суд дійшов висновку, що позивач у повному обсязі розрахувався з відповідачем за поставлений останнім природний газ, про що також зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому до відділу діловодства суду 03.06.2016.

Разом з тим, звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що умови п. 5.2 Договору суперечать законодавству України, чинному на дату укладення договору, зокрема нормам Податкового кодексу України, оскільки на збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (2%) не повинен нараховуватись податок на додану вартість у розмірі 20%.

З огляду на вищевикладене, позивач просив суд визнати недійсним п. 5.2 Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 в частині нарахування податку на додану вартість на збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ.

Крім того, на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України, позивач просив суд застосувати наслідки недійсності п. 5.2 Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 та зобов'язати відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 1973816 грн. 77 коп.

Як вбачається з розрахунку різниці вартості газу, долученого позивачем до позовної заяви, грошові кошти у розмірі 1973816 грн. 77 коп. є різницею між нарахованою відповідачем вартістю природного газу за період з січня 2013 року по серпень 2013 року (589177843 грн. 17 коп.) з урахування ПДВ, нарахованого на цільову надбавку до затвердженого тарифу на природний газ, яка була сплачена позивачем, та нарахованою позивачем вартістю природного газу за період з січня 2013 року по серпень 2013 року (587204026 грн. 39 коп.) без нарахування ПДВ на цільову надбавку до затвердженого тарифу на природний газ.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд зазначає, що положення вказаної статті необхідно застосовувати з урахуванням ст. 4 Цивільного кодексу України, з огляду на що зміст правочину має відповідати: Цивільного кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом.

Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції, в тому числі Податковому кодексу України.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України).

Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики, від 28.12.2012 № 1849 «Про встановлення граничного рівня ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання» вирішено установити граничний рівень ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом на рівні 3509,00 грн за 1000 м3 (вказана постанова набрала чинності з 01.01.2013).

Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики, від 27.06.2013 № 753 «Про встановлення граничного рівня ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання» вирішено установити граничний рівень ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом на рівні 3459,00 грн за 1000 м3 (вказана постанова набрала чинності з 01.07.2013).

Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики, від 31.07.2013 № 1044 «Про встановлення граничного рівня ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання» вирішено установити граничний рівень ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом на рівні 3459,00 грн за 1000 м3 (вказана постанова набрала чинності з 01.08.2013).

Таким чином, погоджені сторонами умови п. 5.2 Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 в частині розміру ціни за газ, встановленої без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу відповідають встановленим Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері енергетики, тарифам.

Відповідно до ст. 8 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату укладення договору) в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. 9.1.18 ст. 9 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату укладення договору) до загальнодержавних належить збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату укладення договору) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до ч. 2 п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату укладення договору) до складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно з ч. 4 п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату укладення договору) у разі якщо постачання товарів/послуг здійснюється за регульованими цінами (тарифами), база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за такими цінами (тарифами).

Таким чином, суд дійшов висновку, що збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ є загальнодержавним збором (п. 9.1.18 ст. 9 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату укладення договору), а отже включається до бази оподаткування податком на додану вартість та оподатковується за основною ставкою (відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату укладення договору).

При цьому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо трансфертного ціноутворення» від 04.07.2013 № 408-VII було виключено ч. 4 п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, однак суд зазначає, що виключення вказаної частини не вплинуло на необхідність нарахування ПДВ на цільову надбавку до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що умова п. 5.2 Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 в частині нарахування податку на додану вартість на збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ не суперечила положенням законодавства, зокрема Податкового кодексу України (станом на дату укладення договору), а тому підстави для визнання п. 5.2 оспорюваного договору в частині нарахування податку на додану вартість на збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ відсутні.

Крім того, відповідачем через канцелярію суду 19.05.2016 долучено лист Державної податкової адміністрації України вих. № 6086/6/15-3416 від 30.06.2005, в якому зазначено, що збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності у розмірі 2% включається до бази оподаткування податком на додану вартість.

Суд зазначає, що хоча вказаний висновок Державної податкової адміністрації України був зроблений на підставі діючих на той час норм законодавства України (Закону України «Про податок на додану вартість», Закону України «Про систему оподаткування»), які станом на дату укладення між сторонами Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 втратили свою чинність, однак правова природа цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ та правила її оподаткування із прийняттям Податкового кодексу України не змінились.

При цьому, що стосується заяви відповідача про застування позовної давності, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на те, що суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів щодо включення до бази оподаткування податком на додану вартість збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (п. 5.2 Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012), суд не вбачає підстав для застосування позовної давності, заявленої відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Крім того, у позовній заяві позивач просив суд, на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України, застосувати наслідки недійсності п. 5.2 Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 та зобов'язати відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 1973816 грн. 77 коп.

Як вбачається з розрахунку різниці вартості газу, долученого позивачем до позовної заяви, грошові кошти у розмірі 1973816 грн. 77 коп. є різницею між нарахованою відповідачем вартістю природного газу за період з січня 2013 року по серпень 2013 року (589177843 грн. 17 коп.) з урахування ПДВ, нарахованого на цільову надбавку до затвердженого тарифу на природний газ, яка була сплачена позивачем, та нарахованою позивачем вартістю природного газу за період з січня 2013 року по серпень 2013 року (587204026 грн. 39 коп.) без нарахування ПДВ на цільову надбавку до затвердженого тарифу на природний газ.

Відповідно до приписів ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд зазначає, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину (його частини) має похідний характер від недійсності правочину, а тому за відсутності доказів на підтвердження недійсності правочину (його частини) та встановлення судом відсутності підстав для визнання правочину (його частини) недійсним, відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності правочину.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання п. 5.2 Договору № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 недійсним в частині нарахування податку на додану вартість на збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, підстави для застосування наслідків недійсності п. 5.2 вказаного договору та стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 1973816 грн. 77 коп. (сума ПДВ, нарахованого на збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ за період з січня 2013 року по серпень 2013 року) відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 08.06.2016

Суддя І.М. Отрош