КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа№ 910/21161/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Алдошина Н.О. (дов. № 251 від 23.03.2016 р.);

від відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна"

на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2015 р.

у справі № 910/21161/15 (суддя: Головіна К.І.)

за позовною заявою приватного акціонерного товариства "Київстар"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна"

про стягнення 1 139 840,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення грошових коштів у сумі 1 139 840,19 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі № 910/21161/15 позов задоволено повністю: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна" на користь приватного акціонерного товариства "Київстар" заставний внесок у сумі 834 156 грн. 00 коп., частину суми орендної плати за лютий місяць 2014 року у розмірі 305 684 грн. 19 коп.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що оскільки з 19.02.2015 року позивач не міг користуватись об'єктом оренди у зв'язку з настанням форс-мажорних обставин, сума, яка була сплачена позивачем в якості орендної плати за лютий 2014 року, підлягає поверненню йому за період з 20.02.2015 року по 28.02.2015 року, коли позивач не користувався об'єктом оренди, у відповідності до ч. 6 ст. 762 ЦК України. Окрім того, зазначив, що підлягає стягненню сума заставного внеску, який повинен за умовами договору врахуватись як оплата за останній місяць оренди.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Дівіна" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2015 р. у справі № 910/21161/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства "Київстар" до товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна" про стягнення 1 139 840, 19 грн. відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що позивачем не було належним чином доведено обов'язок відповідача для повернення сплачених позивачем коштів, оскільки умовами договору не було передбачено повернення відповідачем коштів, сплачених позивачем на виконання договору, в тому числі в якості сплати заставного внеску. Також зазначив, що обов'язок наймодавця повернути раніше сплачені наймачем за договором кошти, що були сплачені останнім в якості орендної плати, не передбачений ані договором, ані нормами чинного законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна " та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні оголошувалась перерва.

18.04.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 31.05.2016 року представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.06.2011 р. між ТОВ "Дівіна" (відповідач, орендодавець) та ПАТ "Київстар" (позивач, орендар) був укладений договір оренди № 21210 (договір) (а.с.12).

За умовами вищезазначеного договору, орендодавець зобов'язується передати орендарю, в строкове платне користування об'єкт оренди - нежиле приміщення № 78 (в літ. А), загальною площею 363,6 кв.м., яке займає 3 поверхи, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд.13 (літ. "А"), а орендар зобов'язується прийняти об'єкт оренди та сплачувати орендодавцю орендну плату за його користування (п. 1.1 договору). Об'єкт оренди надається орендарю з метою розміщення центру обслуговування абонентів, офісу, технологічного обладнання, магазину, а також надання послуг та продажу непродовольчих товарів.(п. 2.1 договору). Об'єкт оренди надається в строкове платне користування з дати підписання сторонами акту приймання-передачі об'єкта оренди строком на 2 роки 11 місяців, тобто до 22.05.2014 р. (п. 2.2 договору). Фактичною датою повернення об'єкта оренди є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту повернення, який є невід'ємною частиною договору (п. 3.5 договору). Орендар зобов'язується звільнити об'єкт оренди не пізніше дати підписання акту повернення (п. 4.1.6 договору оренди).

Розділом 5 зазначеного договору, визначено орендну плату та порядок розрахунків, так пунктами 5.1, 5.1.1 договору передбачено, що за щомісячне користування об'єктом оренди орендарем сплачується щомісячна орендна плата наступним чином:

- за період з моменту підписання акту передачі до 30.06.2011 року орендна плата сплачується в національній валюті України та становить 120,00 грн. з ПДВ;

- за період з 01.07.2011 року до останнього дня строку оренди орендна плата сплачується в національній валюті та становить 834 156,00 грн. з ПДВ, що на момент укладання договору згідно з курсом НБУ є еквівалентом 104 400,00 доларів США (1 долар США=7,99грн).

Орендна плата в кожному місяці підлягає коригуванню за формулою: S = (A1/A0xS0), де S - плата за місяць оренди приміщення у гривнях, А1 - вартість одного долару США у гривнях за курсом НБУ станом на день оплати; А0 - вартість одного долару США у гривнях за курсом НБУ на день підписання цього договору, що дорівнює 7,99 гривень, S0 - плата за місяць оренди приміщення згідно п. 5.1.1 цього договору.

Сторони домовились, що орендна плата підлягає індексації у розмірі 3,2 % раз на рік. Орендна плата в кожному місяці вищевказаного періоду коригуватиметься за формулою, визначеною в абз. 2 п. 5.1.1 договору.

Пунктом 5.5. договору передбачено, що вартість комунальних послуг не включається у розмір щомісячної орендної плати. Орендар зобов'язаний оплачувати комунальні послуги згідно виставлених рахунків або інших документів протягом 10 банківських днів з моменту надання позивачем відповідних рахунків.

У відповідності до п. 5.11 договору орендна плата сплачується орендарем щомісячно в строк не пізніше як до 10 числа звітного календарного місяця на підставі цього договору. В термін 5 банківських днів з моменту підписання цього договору орендар перераховує на рахунок орендодавця орендну плату за перший місяць строку оренди та заставний внесок у розмірі орендної плати за останній місяць строку оренди, який у випадку виконання орендарем зобов'язань за цим договором, орендодавець зобов'язаний повернути орендареві в термін 5 банківських днів з моменту повернення орендодавцеві об'єкта оренди за актом повернення.

Пунктом 10.1 договору сторони домовилися, що цей договір набуває чинності з дати його укладання і діє до 22.05.2014 року включно. Якщо на дату закінчення строку дії цього договору які-небудь із зобов'язань сторін не виконані, вони залишаються чинними до їх повного виконання.

В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди до договору ( а.с.22-24) якими були внесені зміни зокрема, у пункт 5.11 договору, відповідно до якого орендна плата сплачується орендарем щомісячно в строк не пізніше як до 10 числа звітного календарного місяця на підставі цього договору. В термін 5 банківських днів з моменту підписання цього договору орендар перераховує на рахунок орендодавця орендну плату за перший місяць строку оренди та заставний внесок у розмірі орендної плати за 1 передостанній місяць строку оренди, який у випадку виконання орендарем зобов'язань за цим договором буде враховуватись як орендна плата за передостанній місяць оренди.

Як вбачається з акту передачі майна від 23.06.2011 р. відповідач на виконання умов вказаного договору надав позивачу в оренду частину нежитлового приміщення № 78 (в літ. А), загальною площею 363,6 кв.м., яке займає 3 поверхи, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд.13 (літ. "А") (а.с.21).

На виконання зобов'язання по договору, позивач перерахував відповідачу заставний внесок у сумі 834 156,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 28877 від 30.06.2011 р. та № 32838 від 22.07.2011 р.(а.с.25,26), у відповідності до п. 5.11 договору, а також протягом користування орендованим приміщенням - за період з 01.07.2011 р. по 28.02.2014 р. сплачував орендну плату та відшкодовував витрат за комунальні послуги,.

Як було встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. у справі № 910/19384/14 за позовом ТОВ "Дівіна" до ПАТ "Київстар" про стягнення 6 704 303,50 грн., яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.05.2015 р., починаючи з 19.02.2014 р. позивач був позбавлений можливості доступу до вказаних приміщень внаслідок подій, що відбувались в місті Києві, зокрема, силового захоплення невідомими особами Центру обслуговування абонентів ПрАТ "Київстар", що розташовувався у орендованому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 13-А. (а.с.30,87)

З вищезазначених причин позивач не міг вчинити дії щодо передачі об'єкта оренди у зв'язку із закінченням дії договору - 22.05.2014 р., а тому тільки 20.06.2014 р. ПАТ "Київстар" повернуло об'єкт оренди відповідачу, про що свідчить наявний у справі акт повернення об'єкту оренди від 20.06.2014 р. (а.с.27)

Позивач звернувся до суду першої інстанції на підставі того, що позивач фактично користувався у лютому 2014 р. об'єктом оренди лише до 19.02.2014 р., а орендні платежі він здійснив за весь лютий місяць 2014 р. 10.07.2015 р. в зв'язку з цим ПАТ "Київстар" звернулось до відповідача з вимогою №18426/03 (а.с.45) про повернення відповідачем заставного внеску, передбаченого пунктом 5.11 договору, у сумі 834 156,00 грн. та частини оплаченої ПрАТ "Київстар" орендної плати (за період з 20.02.2014 р. по 28.02.2014 р.) у сумі 305 684,19 грн. Відповідач не надав відповіді на зазначену вимогу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріали справи та рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2015 року у справі № 910/19384/14, яке набрало законної сили, встановлено, що 19.02.2014 року відбулось силове захоплення невідомими особами об'єкту оренди, що розташоване в приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд 13-А. зазначені обставини суд посилаючись на сертифікати Торгово-промислової палати України № 2414, визнав форс-мажорними, тобто такими, за які ПАТ «Київстар» не відповідає, а тому дійшов висновку, що позивач не користувався об'єктом оренди, починаючи з 19.02.2014 року по дату закінчення строку оренди - 22.05.2014 рік, тому сума яка була сплачена позивачем в якості орендної плати за лютий 2014 року є такою, що підлягає поверненню йому за період з 20.02.2015 року по 28.02.2015 рік з підстав не користування позивачем об'єктом оренди за обставин від нього не залежних. Також зазначив, що заставний внесок підлягає поверненню, оскільки останнім місяцем користування приміщенням є лютий 2014, за який позивачем в повному обсязі було сплачено орендну плату в лютому 2014 року (платіжні доручення № 104141 від 11.02.2014 року та № 106976 від 12.02.2014 року).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено, ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняються неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2015 р. у справі № 910/19384/14, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.05.2015 р., було встановлено, що 19.02.2014 р. відбулось силове захоплення невідомими особами (мітингувальниками) об'єкту оренди, що розташовувався у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 13-А. Зазначені обставини суд, посилаючись на сертифікат Торгово-промислової палати України № 2414, визнав форс-мажорними, тобто такими, за які ПАТ "Київстар" не відповідає, та зробив висновок, що позивач не користувався об'єктом оренди, починаючи з 19.02.2014 по дату закінчення строку оренди - 22.05.2014 р.

Згідно ст. 35 ГПК України вказані вище обставини є доведеними, а тому доказуванню під час розгляду даної справи не підлягають.

У відповідності до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 6 ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Як свідчать матеріали справи, 11.02.2014 р. та 12.02.2014 р. позивачем було оплачено оренду за лютий 2014 р. у сумі 951 017,57 грн., про що свідчать платіжні доручення № 104141 від 11.02.2014 р., № 106976 від 12.02.2014 р. та банківська виписка з рахунку позивача.(а.с.41-44). Оскільки з 19.02.2015 р. позивач не міг користуватись об'єктом оренди у зв'язку з настанням форс-мажорних обставин, сума, яка була сплачена позивачем в якості орендної плати за лютий 2014 р., підлягає поверненню йому за період з 20.02.2015 р. по 28.02.2015 р., коли позивач не користувався об'єктом оренди.

Колегія суддів перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині повернення частини орендної плати у сумі 305 684,19 грн. за лютий 2014 р. (з 20.02.2015 р. по 28.02.2015 р.) підлягають задоволенню, оскільки один день оренди у лютому 2014 р. складає 33 964,91 грн. (951 017,57 грн. (орендна плата за лютий 2014 р.) / 28 днів (кількість днів у лютому місяці 2014 р.), а сума, яка підлягає поверненню відповідачем, становить 305 684,19 грн. (33 964,91 грн. (сума оренди одного дня у лютому 2014 р. * 9 днів (період з 20.02.2015 р. по 28.02.2015 р.).

Стосовно позовних вимог, щодо повернення заставного внеску, колегія суддів зазначає наступне.

За умовами п. 5.11 договору оренди (в редакції додаткової угоди № 1 від 23.06.2011 р.) в термін 5 банківських днів з моменту підписання цього договору орендар перераховує на рахунок орендодавця орендну плату за перший місяць строку оренди та заставний внесок у розмірі орендної плати за останній місяць строку оренди, який у випадку виконання орендарем зобов'язань за цим договором, буде враховуватись як орендна плата за передостанній місяць оренди.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання п. 5.11 договору 30.06.2011 р. та 22.07.2011 р. позивач оплатив заставний внесок у загальній сумі 834 156,00 грн., про що свідчать платіжні доручення № 32838 від 22.07.2011 р., № 28877 від 30.06.2011 р. та банківські виписки з рахунку позивача. (а.с.25,26,28,29)

Проте, з обставин, які були встановлені відповідно до рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2015 року у справі № 910/19384/14, залишеного в силі відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 28.05.2015 року, користуватись об'єктом оренди до закінчення строку договору оренди 22.05.2014 року позивач не зміг, орендна плата за останній місяць користування лютий 2014 року була внесена ним в повному обсязі, відповідно до платіжних доручень № 104141 від 11.02.2014 року та № 106976 від 12.02.2014.

Таким чином, аналізуючи зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки умови додаткової угоди від 23 червня 2011 року про те, що заставний внесок в розмірі орендної плати за 1 передостаній місяць оренди, який у випадку виконання орендарем зобов'язань за цим договором буде враховуватись як орендна плата за передостанній місяць оренди не можливо виконати, заставний внесок в розмірі 834 156,00 грн. підлягає поверненню відповідачем.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що договором не передбачено обов'язку відповідача повернути позивачу заставний внесок, спростовуються вищевикладеними обставинами справи та нормами чинного законодавства.

Посилання апелянта на ст. 14, 15, 16 ЦК України щодо того, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений ні законом, ні договором для захисту його права та інтересу, колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

За таких обставин, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Однак, вимоги цієї статті і ст. 4 ЦПК в тій частині, що права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, призводять до відмови в захисті цих прав та інтересів у правовідносинах, для яких законом або договором не встановлено спосіб їх захисту.

Положення цих статей не узгоджуються зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами ст. 3 ЦК України про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Вказану позицію викладено Верховним судом України в Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України від 01.04.2014 р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ПАТ "Київстар" правомірно звернулося з даним позовом до суду, при тому, що свої зобов'язання за договором він виконував належним чином, а у відповідача виник обов'язок повернути ПАТ "Київстар" надлишково сплачені кошти.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі № 910/21161/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дівіна" на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі № 910/21161/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі № 910/21161/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/21161/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко