ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р. Справа № 909/1178/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інфотакс Плюс" (надалі ТзОВ "Інфотакс Плюс"), б/н від 29.01.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/740/16 від 11.02.2016р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.12.2015р.

у справі № 909/1178/15

за позовом: ТзОВ "Інфотакс Плюс", м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Екселліо Трейд" (надалі ТзОВ "Екселліо Трейд"), м. Рогатин Івано-Франківська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Датекс" (надалі ТзОВ "Датекс"), м. Софія, Республіка Болгарія

про стягнення заборгованості 2 401 508,33 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 12.04.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність № 25/11-1 від 12.04.2016р.), ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 23.03.2016р.)

від третьої особи: ОСОБА_5 представник (довіреність б/н від 20.04.2016р.)

Учасникам судового процесу розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 24.12.2015р. у справі № 909/1178/15 (суддя Шкіндер П.А.) в задоволені позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність у ТзОВ "Екселліо Трейд" заборгованості перед ТзОВ "Інфотакс Плюс" в звязку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ "Інфотакс Плюс" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що ТзОВ «Датекс» не мав права передавати свої права та зобовязання ТзОВ «Екселліо Трейд», оскільки в п.10.2 договору № 4/2013 від 05.06.2013р., укладеного між ТзОВ «Датекс» та ТзОВ «Екселліо Трейд» встановлено, що жодна із сторін не має права передавати свої права та зобовязання за цим договором третім особам без попередньої згоди іншої сторони. Письмової згоди ТзОВ «Інфотакс Плюс» на відступлення права вимоги не давав. Відтак, на думку скаржника, договір про відступлення права вимоги є недійсним.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 11.02.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_6, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

У звязку із тимчасовою непрацездатністю судді Гнатюк Г.М., розпорядженням в.о.голови Львівського апеляційного господарського суду від 12.02.2016р. внесено зміни в склад колегії суддів по розгляду справи № 909/1178/15, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Якімець Г.Г.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2016р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 10.03.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.03.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 24.03.2016р.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю головуючої судді Кравчук Н.М., розгляд апеляційної скарги 24.03.2016р. не відбувся, в звязку з чим сторони були повідомлені про перенесення справи на 14.04.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.04.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.04.2016р.

У звязку з перебуванням судді Якімець Г.Г. у відпустці, здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів по розгляду справи № 909/1178/15, замість судді Якімець Г.Г. введено суддю Хабіб М.І.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 01.06.2016р.

Скаржник в судовому засідання 01.06.2016р. доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів, наведених скаржником, заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрована в канцелярії суду за вх№ 01-04/3201/16 від 26.04.2016р.), просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти доводів, наведених скаржником, заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/3992/16 від 01.06.2016р.), просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема зазначає, що станом на момент розгляду справи в суді договори відступлення права вимоги є чинними, в судовому порядку не оскарженні, а відтак посилання скаржника на їх недійсність є безпідставним.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 05.05.2014р. по 16.05.2014р. ТзОВ Інфотакс Плюс реалізувало ТзОВ Екселіо Трейд реєстратори розрахункових операцій та витратні матеріали до них на загальну суму 1 399 881,38 грн., що підтверджується видатковими накладними №2005 від 05.05.2014р., №2015 від 05.05.2014р., №2016 від 05.05.2014р., № 2017 від 05.05.2014р., №11 від 16.05.2014р., №16 від 16.05.2014р. та довіреностями на отримання вказаних товарів (а.с. 7-27).

Однак, ТзОВ Екселіо Трейд за отриманий товар не розрахувався, в звязку з чим позивачем 28.07.2015р. та 05.08.2015р. були надіслані на адресу відповідача претензії про сплату боргу в розмірі 1 399 881,38 грн. (а.с. 82-83), які були залишені останнім без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача 2 401 508,33 грн. з яких: 1 399 881,28 грн. основний борг, 81 250,65 грн. пеня, 66 849,13 грн. 3% річних та 859 527,17 грн. інфляційні втрати (а.с. 107-111).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Зі змісту ст.11 ЦК України вбачається, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як зазначалося вище, факт поставки позивачем і отримання відповідачем товару на загальну суму 1 399 881,38 грн. підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі. Тобто, з моменту поставки продукції позивачем відповідачу між ними виникли договірні відносини по купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 ЦК України).

Таким чином, на другий день, після відвантаження продукції, у відповідача виник обов'язок по її оплаті. Однак в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем товару на загальну суму 1 399 881,38 грн.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого розрахунку, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 66 849,13 грн. за період з 16.05.2014р. по 17.12.2015р. та інфляційні втрати в розмірі 859 527,17 грн. (а.с. 109-110).

Суд першої інстанції здійснивши власний перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних, дійшов висновку, що до задоволення підлягає 3% річних в розмірі 66 733,45 грн., оскільки позивачем при розрахунку 3% річних з 16.05.2014р. включено суму товару по накладній від 16.05.2014р. в сумі 7 470,00 грн., натомість, у відповідності до вимог ст.692 ЦК України, на зазначену суму річні слід нараховувати з 17.05.2014р.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних, погоджується з висновком суду першої інстанції, що до задоволення підлягає 3% річних в розмірі 66 733,45 грн., в решті стягненні 3% річних в розмірі 115,68 грн. слід відмовити.

Перевіривши нарахування позивачем інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума інфляційних втрат становить 852 229,03 грн., оскільки згідних даних Держкомстат України індекс інфляції з червня 2014р. по листопад 2015р. становить 160,8786601 відсотків.

Крім того, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 81 250,65 грн. за період з 16.05.2014р. по 15.11.2014р. (а.с. 109).

Згідно із ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а тому посилання позивача на те, що у відповідача на підставі названого вище Закону виник обов'язок сплатити пеню є помилковим.

Враховуючи той факт, що між сторонами існували позадоговірні відносини, поставка здійснювалась за видатковими накладними, підстави про застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що загальна сума, яка правомірно нарахована позивачем до стягнення з відповідача, складає 2 318 843,86 грн.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач стверджує, що зобовязання перед позивачем щодо погашення спірної заборгованості в силу приписів ст.ст. 598, 601 ЦК України припинилися внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2013р. між ТзОВ "Датекс" (продавець) та ТзОВ "Інфотакс Плюс" (покупець) було укладено договір купівлі продажу №4/2013 та додаткові угоди № 1 і № 2 до нього (а.с. 90-100).

Протягом дії договору, починаючи з 12.06.2013р. по 03.03.2014р. ТзОВ "Датекс" поставило товар ТзОВ "Інфотакс Плюс" на загальну суму 3 420 818.00 євро, що підтверджується специфікацією №18 від 09.12.2015р., invoice № від 09.12.2013р., декларацією №ІМ 40 ДЕ від 20.12.2013р., міжнародною товаро-транспортною накладною від 18.12.2013р., специфікацією №19 від 16.12.2013р., invoice НОМЕР_1 від 16.12.2013р., декларацією від 25.12.2013р., міжнародна товаро-транспортною накладною від 24.12.2015р., специфікацією №21 від 23.01.2014р., invoice НОМЕР_2 від 23.01.2014р. декларацією від 03.02.2014р., специфікацією №23 від 19.02.2014р., (а.с. 132-171).

Однак, ТзОВ "Інфотакс Плюс" за отриманий товар розрахувався частково на суму 2 754 464 євро, що підтверджується актом звірки між ТзОВ "Інфотакс Плюс" та ТзОВ "Датекс" станом на 31.03.2014р. та довідкою ПАТ "Альфа-Банк" від 27.08.2015р. (а.с. 64-65, 102). В звязку з чим, у ТзОВ "Інфотакс Плюс" перед ТзОВ "Датекс" виник борг в розмірі 686 354,00 євро.

Враховуючи, що у ТзОВ "Інфотакс Плюс" перед ТзОВ "Датекс" існував борг в розмірі 686 354,00 євро, в свою чергу у ТзОВ Екселіо Трейд перед ТзОВ "Інфотакс Плюс" борг в розмірі 1 399 881,38 грн., 12.05.2015р. між ТзОВ Датекс (первісний кредитор) та ТзОВ Екселліо Трейд (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги №5-2015, у відповідності до умов якого первісний кредитор передав новому кредиторові право на стягнення частини заборгованості у розмірі 1 399 881,38 грн., що на дату укладення вказаного договору відповідно до офіційного курсу НБУ (23,103884 грн. за 1 євро) становить 60 590,74 євро, належних первісному кредиторові за договором поставки № 4/2013 від 05.06.2013р. (а.с. 58-63).

12.05.2015р. ТзОВ Датекс повідомило ТзОВ "Інфотакс Плюс" про відступлення права вимоги ТзОВ Екселіо Трейд в сумі 60 590,74 євро та зазначило, що до нового кредитора не переходить право на стягнення санкцій та збитків нанесених невиконанням зобов'язань (а.с. 57).

Дане повідомлення про відступлення права вимоги отримано ТзОВ "Інфотакс Плюс" 21.05.2015р., про що свідчить підпис та печатка останнього на повідомленні (а.с. 57).

Крім того, 08.12.2015р. між ТзОВ Датекс (первісний кредитор) та ТзОВ Екселліо Трейд (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги №12-2015, у відповідності до якого, первісний кредитор передав новому кредиторові право на стягнення частини заборгованості у розмірі 1 300 000,00 грн., що на дату укладення вказаного договору відповідно до офіційного курсу НБУ (25,347859 грн. за 1 євро) становить 51 286,38 євро, належних первісному кредиторові, а також всі штрафні санкції, що можуть бути нараховані боржнику за несвоєчасне виконання зобовязань за договором поставки № 4/2013 від 05.06.2013р. (а.с. 116-121).

ТзОВ Датекс 15.12.2015р. на адресу ТзОВ "Інфотакс Плюс" надіслало повідомлення про відступлення права вимоги та копію договору про відступлення права вимоги №12-2015 від 08.12.2015р., доказом чого є поштове відправленням з описом включення в цінний лист (а.с. 173-174).

Також додатково ТзОВ Екселліо Трейд на адресу позивача надіслало копії договорів про відступлення права вимоги №5-2015р. від 12.05.2015р. в розмірі 1 399 881,38 грн. і № 12-2015р. від 08.12.2015р. в розмірі 1 300 000,00 грн. та відповідні заяви про зарахування зустрічних вимог, доказом чого є поштове відправленням з описом включення в цінний лист (а.с.177-179).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження позивачем договорів відступлення права вимоги, а також визнання їх недійсними в судовому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України)

Приписами ст.516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та те, що договір відступлення права вимоги №5-2015 від 12.05.2015р. в розмірі 1 399 881,38 грн. та договір відступлення права вимоги №12-2015 від 08.12.2015р. в розмірі 1 300 000,00 грн., укладені між ТзОВ «Датекс» та ТзОВ Експолліо Трейд, є чинними та не визнані у встановленому порядку недійсними, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідач на підставі вказаних договорів набув належне ТзОВ «Датекс» право вимоги за укладеним між позивачем та ТзОВ «Датекс» договором №4/2013 від 05.06.2013р. щодо сплати грошових коштів в сумі 2 699 881,38 грн. При цьому, ТзОВ «Датекс» та ТзОВ Експолліо Трейд письмово та належним чином повідомили ТзОВ "Інфотакс Плюс" про заміну кредитора у зобовязанні.

Відтак, колегія суддів вважає, що з набуттям відповідачем права вимоги до позивача за договорами відступлення права вимоги від 12.05.2015р. та 08.12.2015р. між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору № 4/2013 від 05.06.2013р., які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку відповідач виступає кредитором позивача за майновою (грошовою) вимогою.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частинами 1, 3 статті 203 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною. Господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Як встановлено судом, заявлені ТзОВ "Інфотакс Плюс" вимоги про сплату заборгованості ТзОВ "Екселліо Трейд", які виникли за зобов'язанням по оплаті товарів за видатковими накладними №2005 від 05.05.2014р.; № 2015 від 05.05.2014р.; №2016 від 05.05.2014р; № 2017 від 05.05.2014р.; №11 від 16.05.2014р; №16 від 16.05.2014р. на суму 1 399 881,38 грн. та суми встановленого індексу інфляції а також 3% річних в сумі 918 962,48 грн., та вимоги ТзОВ "Екселліо Трейд" до ТзОВ "Інфотакс Плюс" по договорах відступлення права вимоги №5-2015 від 12.05.2015р. та № 12-2015р. від 08.12.2015р., укладених між ТзОВ Датекс і ТзОВ Екселліо Трейд є зустрічними (похідні з договору №4/2013 від 05.06.2013р. та похідні від поставки товару згідно видаткових накладних №2005 від 05.05.2014р.; № 2015 від 05.05.2014р.; № 2016 від 05.05.2014р; № 2017 від 05.05.2014р.; №11 від 16.05.2014р; №16 від 16.05.2014р); є однорідними (стосуються грошових коштів), а строк виконання зобов'язань за заявленими вимогами є таким, що настав.

За змістом статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно щоб сторони одночасно брали участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні був боржником в іншому зобов'язанні. Також зарахування можливе у разі однорідності вимог. Однорідність вимоги визначається однорідністю підстав виникнення зобов'язань, які зараховуються, оскільки зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється в силу положень ст. 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. За правовою природою припинення зобовязання зарахуванням зустрічної вимоги є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї сторони. Здійснення зарахування можливе без згоди другої сторони, за заявою лише однієї сторони. При цьому, спеціальні вимоги щодо оформлення заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину нормами чинного законодавства не передбачені, а тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобовязань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відтак, у спірних правовідносинах наявні та обґрунтовані умови для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог ТзОВ «Інфотакс Плюс» та ТзОВ «Експолліо Трейд».

У зв'язку з чим відповідачем правомірно було реалізовано передбачене ст. 601 ЦК України право та вручено позивачу відповідні заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 1 399 881,38 грн. та 1 300 000,00 грн., з огляду на що грошове зобов'язання відповідача, за отримання ним реєстраторів розрахункових операцій та витратних матеріалів до них по видатковим накладним, перед позивачем було припинено в силу приписів ст. 601 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували звернення ТзОВ «Інфотакс Плюс» до господарського суду за захистом своїх охоронюваних законом прав на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України та докази визнання в судовому порядку недійсним вимоги про зарахування зустрічних однорідних вимог як одностороннього правочину.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, та враховуючи ту обставину, що відповідачем на адресу позивача 15.12.2015р. направлено заяви про зарахування зустрічних вимог за договором відступлення права вимоги №5-2015 від 12.05.2015р. в розмірі 1 399 881,38 грн. та договором відступлення права вимоги №12-2015 від 08.12.2015р. в розмірі 1 300 000,00 грн., суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що зобов'язання відповідача перед позивачем є припинені зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Щодо твердження скаржника на те, що вищезазначені договори відступлення права вимоги є недійсними, оскільки вчиненні з порушенням вимог ст.516 ЦК України та п.10.2 договору № 4/2013 від 05.06.2013р., то колегія суддів вважає його безпідставним з огляду на таке.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Пунктом 10.2 договору № 4/2013 укладеного 05.06.2013р. між ТзОВ "Датекс" та ТзОВ "Інфотакс Плюс" сторони погодили, що жодна з сторін не має права передавати свої права та зобовязання за цим договором третім особам без попередньої згоди іншої сторони.

Як стверджує скаржник, ТзОВ «Інфотакс Плюс» не давав письмової згоди ТзОВ «Датекс» на відступлення права вимоги.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що форма згоди даним пунктом не визначена.

Згідно ч.1 ст. 2015 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи.

Враховуючи обставини справи, зокрема те, що 21.05.2015р. ТзОВ «Інфотакс Плюс» був належним чином проінформований про відступлення ТзОВ «Датекс» права вимоги відповідачу (тобто ще до моменту звернення до суду з даним позовом), однак не звертався до суду про визнання в судовому порядку недійсним вимоги про зарахування зустрічних однорідних вимог як одностороннього правочину, доказів про визнання недійсним вказаного правочину суду не надав.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.12.2015р. у справі № 909/1178/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1