КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа№ 910/28965/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Лисенка М.В.

за участю представників

від ТОВ „А.С.К.": Клітна А.В. - дов. від 31.07.2015 року б/н

від ТОВ „Фудмережа": Перетятько В.Є. - дов. від 02.03.2015 року б/н

від ТОВ „Фудмаркет": не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Фудмережа" на рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року

у справі № 910/28965/15 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „А.С.К." (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Фудмережа" (м. Київ)

про стягнення 294 212 грн. 96 коп.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Фудмережа" (м. Київ)

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „А.С.К." (м. Київ)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Фудмаркет" (м. Київ)

про визнання недійсним договору про переведення боргу від 26.08.2015 року

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „А.С.К." з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Фудмережа" про стягнення з відповідача [за первісним позовом] на користь позивача [за первісним позовом] суми боргу за договором поставки від 24.10.2013 року № , з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, у розмірі 285 198 грн. 54 коп. та 3% річних у розмірі 9 014 грн. 42 коп.

Ухвалою від 25.12.2015 року господарський суд міста Києва прийняв для спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ТОВ „Фудмережа" до ТОВ „А.С.К." про визнання недійсним договору про переведення боргу від 26.08.2015 року.

Рішенням від 14.01.2016 року господарський суд міста Києва первісний позов задовольнив. Стягнути з ТОВ „Фудмережа" на користь ТОВ „А.С.К." 163 694 грн. 75 коп. основного боргу, 9 014 грн. 42 коп. - 3% річних, 121 503 грн. 79 коп. збитків від інфляції, 4 277 грн. 99 коп. судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ТОВ „Фудмережа" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду про справі № 910/28965/15 повністю, як в частині первісного позову, так і в частині зустрічного позову, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог по первісному позову відмовити повністю, а позовні вимоги по зустрічному позову задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 року було відновлено ТОВ „Фудмережа" строк на апеляційне оскарження, його апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/28965/15 у судовому засіданні за участю представників сторін.

Враховуючи те, Товариство з обмеженою відповідальністю „Фудмаркет" є стороною договору про переведення боргу від 26.08.2015 року, Київський апеляційний господарський суд за власною ініціативою ухвалою від 12.05.2016 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16.05.2016 року) залучив до участі у справі в якості іншого відповідача [за зустрічним позовом] - Товариство з обмеженою відповідальністю „Фудмаркет" (абз. 3 п. 8 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 року № 7). А також ухвалою було зобов'язано сторін надати додаткові докази та було викликано для дачі пояснень суду генерального директора ТОВ „Фудмережа" та ТОВ „Фудмаркет" ОСОБА_4 та представника ТОВ „Фудмережа" ОСОБА_5 та зобов'язати їх дати суду письмові пояснення стосовно укладення ними договору про переведення боргу від 26.08.2015 року, укладеного між ТОВ „Фудмаркет", ТОВ „Фудмережа" та ТОВ „А.С.К.".

В судове засідання 24.05.2016 року повноважні представники ТОВ „Фудмаркет" не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників ТОВ „Фудмаркет" не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Генеральний директор ТОВ „Фудмережа" та ТОВ „Фудмаркет" ОСОБА_4 та представник ТОВ „Фудмережа" ОСОБА_5 в судове засідання 24.05.2016 року на виклик суду не з'явилися.

Від імені ОСОБА_5 суду були надані пояснення, що договір про переведення боргу, копію якого йому надав для огляду Перетятько В.Є., він не підписував та йому не видавалася довіреність на підписання договору про переведення боргу від 26.08.2015 року.

Колегія суддів вважає такі письмові пояснення неналежним та недопустимим доказом, оскільки письмові пояснення на ньому подані не особисто ОСОБА_5 та колегія суддів не має можливості дослідити копію якого договору було надано ОСОБА_5 для огляду. В разі передання документів через іншу особу підпис ОСОБА_5 мав бути посвідчений нотаріально.

В судовому засіданні 24.05.2016 року представником ТОВ „Фудмережа" було заявлено клопотання про призначення судової експертизи для встановлення дійсності печаток ТОВ „Фудмаркет" та ТОВ „Фудмережа" та встановлення справжності підпису генерального директора ТОВ „Фудмережа" та ТОВ „Фудмаркет" ОСОБА_4

Після обговорення судова колегія відхилила дане клопотання, оскільки судовій колегії не було надано пояснень особою підпис якої ставився представником ТОВ „Фудмережа" під сумнів стосовно обставин укладення договору, а також щодо обставин, які дають підстави сумніватися у дійності підпису. Представником ТОВ „Фудмережа" не було надано суду пояснень стосовно необхідності дослідження справжності печатки ТОВ „Фудмаркет". Також представник ТОВ „Фудмережа" на запитання суду повідомив, що ТОВ „Фудмережа" не втрачала печатки.

Також суд зазначив, що при призначенні судової почеркознавчої експертизи особі підпис якої ставиться на дослідження має бути пред'явленні для впізнання вільні та умовно-вільні зразки підписів, проте за відсутності генерального директора ТОВ „Фудмережа" та ТОВ „Фудмаркет" ОСОБА_4 таке не можливо зробити (п. 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.01.2013 року за № 1/22533).

Після відхилення клопотання про призначення судової експертизи представником ТОВ „Фудмережа" було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для забезпечення явки посадових осіб, зазначених в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 року, яке після обговорення судова колегія відхилила, оскільки закінчувався двохмісячний строк, встановлений для розгляду справи, а такі особи не з'явилися на виклик суду без зазначення поважних причин неявки.

В судовому засіданні 24.05.2016 року представник ТОВ „Фудмережа" підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник ТОВ „А.С.К." проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників ТОВ „А.С.К." та ТОВ „Фудмережа", перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 24.10.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Фудмаркет" (первісний боржник, покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю „А.С.К." (кредитор, постачальник) уклали договір поставки № NF, відповідно до умов якого договору позивач зобов'язався поставити у власність покупця - ТОВ „Фудмаркет" товари по цінах і в асортименті, вказаними у специфікації, разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а останній зобов'язався приймати вказані товари та оплачувати їх вартість.

За своєю правовою природою договір від 24.10.2013 року № NF є договором поставки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Cт. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 4.1 договору від 24.10.2013 року № NF постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP - до місця призначення, вказаного в замовленні (правила „Інкотермс" в редакції 2010 року), тобто постачальник зобов'язується прийняти від покупця замовлення на поставку товару і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і в строк, вказані в такому замовленні.

Пунктом 4.2 договору від 24.10.2013 року № NF передбачено, що право власності на товар переходить до покупця у момент підписання сторонами транспортної накладної, яка засвідчує момент приймання товарів покупцем в місці поставки.

Товар поставляється разом з транспортною накладною, а також зі всією товаросупровідною документацією, яка надається в оригіналах або належним чином засвідчених копіях (п. 4.3 договору).

Підставою для приймання товару покупцем є відповідність поставки замовленню покупця, підтвердженого постачальником. Приймання товару по кількості та якості здійснюється покупцем в порядку, передбаченому договором, а у випадках, не врегульованих в договорі, сторони керуються Інструкціями від 15.06.1965 року № П-6 і від 25.04.1966 року № П-7. (п. 5.1 договору).

За наслідками приймання товарів покупець проставляє на транспортній накладній штамп „ТОВАР ОТРИМАНИЙ" і розміщує ці документи на порталі. Оформлені первинні бухгалтерські документи (товарні і податкові накладні), сформовані на підставі інформації, розміщеної на порталі, а також віддрукований з порталу екземпляр транспортної накладної, постачальник надає в бухгалтерію покупця для проставляння штампу „НАКЛАДНІ ОТРИМАНІ" (п. 5.2 договору).

Ч. 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

На виконання умов договору від 24.10.2013 року № NF він поставив ТОВ „Фудмаркет" (первісному боржнику) товар на загальну суму 198 628 грн. 06 коп., що підтверджується видатковою накладною від 01.11.2013 року № А-00000234 та товарно-транспортною накладною від 01.11.2013 року.

Натомість, ТОВ „Фудмаркет" за поставлений товар розрахувалося частково на суму 34 931 грн. 31 коп., внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 163 694 грн. 75 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п. 6.1 договору поставки від 24.10.2013 року № NF сторони узгодили, що при повному виконанні постачальником своїх зобов'язань за договором, при наданні постачальником всіх належних чином оформлених накладних і товаросупровідних документів протягом 5 (п'яти) днів з дати поставки товару, покупець оплачує поставлений товар на умовах відстрочення платежу з дати, вказаної в транспортній накладній, по платіжних днях в терміни, узгоджені сторонами в додатку № 2, зокрема, протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту реалізації товару (додаток № 2 до договору).

З урахуванням положень ст. 530 ЦК України та п. 6.1 договору від 24.10.2013 року № NF строк виконання ТОВ „Фудмаркет" грошового зобов'язання згідно договору настав.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

26.08.2015 року ТОВ „Фудмаркет" (первісний боржник), ТОВ „Фудмережа" (новий боржник) та ТОВ „А.С.К." (кредитор) уклали договір про переведення боргу, відповідно до умов якого здійснена заміна сторони у зобов'язанні, а саме від первісного боржника до нового боржника перейшло грошове зобов'язання, що виникло на підставі основного договору від 24.10.2013 року № NF в розмірі 163 694 грн. 75 коп.

Згідно п. 2 договору про переведення боргу від 26.08.2015 року первісний боржник переводить на нового боржника грошове зобов'язання, що виникло на підставі основного договору в розмірі 163 694 грн. 75 коп.

ТОВ „Фудмережа", звертаючись з зустрічним позовом, зазначило, що від відповідача [за первісним позовом] жодна особа не була уповноважена на підписання даного договору і його не підписувала.

Відповідач [за первісним позовом] послався на ч. 1 ст. 202 ЦК України (Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.), ч. 2 ст. 203 ЦК України (Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.), ч. 1 ст. 204 ЦК України (Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.), ст. 207 ЦК України (Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ТОВ „А.С.К." заперечило проти недійсності договору, вказуючи на той факт, що до укладання договору про переведення боргу сторони узгоджували його підписання шляхом надсилання листів по електронній пошті, копії яких позивач [за первісним позовом] наддав під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Також в судовому засіданні 24.05.2016 року колегією суддів було з'ясовано, що договір від 26.08.2015 року був надісланий в електронному вигляді ТОВ „А.С.К.". ТОВ „А.С.К." підписавши договір про переведення боргу від 26.08.2015 року повернуло його, після чого отримало його з підписами та проставленими печатками ТОВ „Фудмаркет" та ТОВ „Фудмережа". Щодо наявності довіреності ОСОБА_5 ТОВ „А.С.К." повідомило, що він є комерційним директором ТОВ „Фудмережа", що було підтверджено і представником ТОВ „Фудмережа" в судовому засіданні 24.05.2016 року, та його повноваження на підписання перевірялися ТОВ „А.С.К." в зв'язку з підписанням іншого договору.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідач [за первісним позовом] посилаючись на ч. 1 ст. 202 ЦК України не зазначив в чому полягає небажання іншої сторони на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків іншою стороною.

Посилаючись на ч. 2 ст. 203 ЦК України та ч. 2 ст. 207 ЦК України відповідач [за первісним позовом] не врахував того, що відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таких доказів, що позивач [за первісним позовом] знав чи міг знати про обмеження представника відповідача [за первісним позовом] - комерційного директора ОСОБА_5 відповідач [за первісним позовом] суду не надав.

Посилання на ч. 1 ст. 204 ЦК України містить відсилку на наявність прямої вказівки закону не недійсність договору чи на наявність судового рішення про визнання договору недійсним.

Оскільки законом прямо не встановлено недійсності договору про відступлення права вимоги, а також відповідачем [за первісним позовом] не надано судових рішень, якими б цей договір визнавався недійсним, то колегія суддів приходить до висновку, що посилання відповідача [за первісним позовом] на дану норму закону є безпідставним.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем [за первісним позовом] не доведено суду обставин, з яким закон пов'язує недійсність договору про відступлення права вимоги, а відтак місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Кредитором було нараховано первісному боржнику, а новим боржником було погоджено суму нарахувань у розмірі 163 694 грн. 75 коп. відповідно до п. 2, 3, 4 договору про переведення боргу від 26.08.2015 року.

Таким чином ця сума підлягає стягненню з відповідача [за первісним позовом] - нового боржника - ТОВ „Фудмережа" на користь позивача [за первісним позовом] - кредитора - ТОВ „А.С.К.".

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач [за первісним позовом] заявив до стягнення 3% річних в розмірі 9 014 грн. 42 коп. та збитки від інфляції в розмірі 121 503 грн. 79 коп.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних та дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно стягнув 3% річних - 9 014 грн. 42 коп. втрати від інфляції - 121 503 грн. 79 коп.

Посилання відповідача [за первісним позовом] про те, що в договорі про переведення суми боргу не вказано на те, що новий боржник зобов'язаний нести відповідальність за первісного боржника до укладення цього договору спростовується п. 4 договору від 26.08.2015 року, в якому зазначено, що новий боржник цим підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація), пов'язана із основним договором, зокрема і та, що стосується спорів і суперечностей за основним договором між первісним боржником та кредитором.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що первісний позов ТОВ „А.С.К." до ТОВ „Фудмережа" є обґрунтованими, доведеним та підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 121 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Фудмережа" на рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року по справі № 910/28965/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року по справі № 910/28965/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/28965/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді С.А. Гончаров

В.В. Сулім