КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа№ 910/572/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - Пушанко І.О., довіреність №10-903/д від 09.12.2015 року,

від відповідача - Власенко І.І., довіреність №225-КМГ-1315 від 18.04.2016 року,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року

у справі №910/572/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта", м. Київ

до Київської міської ради, м. Київ

про визнання додаткової угоди укладеною, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08.06.2004 року (кадастровий №:91:167:0012) за адресою: вул. Обсерваторна, 21, м. Київ, укладеною між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (орендар) та Київською міською радою (орендодавець) в редакції позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено норми ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та права позивача, оскільки останній за місяць до закінчення терміну дії договору звернувся до Київської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки, втім, додаткова угода укладена не була. Крім того, позивач зазначає, що після закінчення договору оренди продовжує використовувати земельну ділянку та сплачувати орендну плату.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року у справі №910/572/16 в позові відмовлено.

При прийняті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з того, що позивачем запропоновано змінити істотні умови договору.

Не погодившись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із скаргою, у відповідності до якої просило рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року у справі №910/572/16 скасувати та прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач вважає, що внесення змін до Договору в частині викладення п. 3.1. «Договір укладено на 20 років.(…)» є цілком логічним враховуючи те, що Договір було укладено в 2004 році, а отже внесення додатковою угодою змін до п. 3.1. з вказівкою на 10 років (як і було передбачено цим пунктом Договору) не призведе до поновлення Договору на новий строк, тобто на наступні 10 років. А також позивач зазначає, щодо зміни розміру розрахунку, в даному випадку публічне акціонерне товариство "Укрнафта" лише приводить умови майбутнього договору до вимог Податкового кодексу України, а саме ст. 288.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 року у справі №910/572/16 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 у справі №910/572/16 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Лобань О.І. та призначено розгляд справи на 27.04.2016 року.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду Пасічник О.Ю. від 27.04.2016 року №09-52/1146/16, з огляду на перебування головуючого судді Майданевича А.Г. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/572/16.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2016 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

Ухвалою від 28.04.2016 року Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи на 25.05.2016 року.

В судовому засіданні 25.05.2016 року представники сторін надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду, позивач просив задовольнити апеляційну скаргу, відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2004 року на підставі рішення Київської міської ради від 08.11.2001 №85/1519, між Київською міською радою (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до пунктів 1.1, 2.1 якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, що знаходиться за адресою: вул. Обсерваторна, 21, м. Київ, загальною площею 904 кв.м., для експлуатації та обслуговування будинку для приїжджих.

Договір оренди земельної ділянки нотаріально посвідчено та зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 30.06.2004 за №91-6-00281 у книзі записів державної реєстрації договорів.

30.06.2004 року складено акт здачі-приймання земельної ділянки позивачу. (а.с.23).

Відповідно до п. 3.1. договору договір укладено на 10 років. (а.с.13-18), тобто строк дії договору сторонами встановлено до 08.06.2014 року.

Після закінчення строку на який було укладено цей Договір, орендар, за умови належного виконання своїх обов'язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення Договору. У цьому разі, орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. (п.11.7.)

Пунктами 8.3., 11.7. договору передбачено переважне право орендаря, при умові належного виконання своїх обов'язків, на поновлення договору після закінчення строку його дії.(а.с.15, 17).

Враховуючи даний пункт договору, позивач (орендар) був зобов`язаний звернутись до відповідача (орендодавця) не пізніше ніж до 08.03.2014 року.

Однак, доказів звернення позивача до відповідача не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку його дії з повідомленням про намір продовжити його дію позивачем не надано.

Матеріали справи містять звернення позивача з клопотанням про поновлення договору оренди земельної ділянки (а.с. 26-27) без дати, яке отримано відповідачем 29.07.2014 року та звернення про поновлення договору оренди земельної ділянки по справі А-21188 №10/150 від 03.09.2015 року (а.с.29).

Тобто обидва звернення позивача, що додані до матеріалів справи, були надіслані ним вже після закінчення строку договору, 08.06.2014 року.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Порядок поновлення договору оренди встановлений ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка фактично об'єднує два випадки його пролонгації.

Так, у частинах першій - п'ятій цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, виходячи із положень ст. ст. 319, 626 ЦК України, слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", відбувається за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства, належними доказами у справі, які підтверджують наявність у орендаря переважного права на поновлення договору оренди землі, встановленого частиною першої статті 33 Закону України "Про оренду землі", є докази:

- належного виконання орендарем своїх обов'язків за договором;

- орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк;

- до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди;

- орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надавались до суду докази, що підтверджують належність виконання договору оренди землі, зокрема, щодо відсутності заборгованості по сплаті орендної плати. Позивач своєчасно, як то встановлено умовами договору за три місяця до його закінчення (до 08.03.2014р) не повідомив відповідача про намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк. Всі звернення позивача, які наявні в матеріалах справи, були направлені відповідачеві після закінчення дії договору ( 29.07.2014р.- а.с. 26-27; 03.09.2015р.- а.с. 29). Орендодавець повідомив позивача про наявність заперечень, щодо строку договору оренди, а отже сторони в цьому питанні не дійшли згоди.

За таких обставин, колегія судів вважає, що позивачем не було дотримано процедури повідомлення орендодавця про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди, як того вимагають норми чинного законодавства та умови Договору оренди земельної ділянки. А відтак, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на підставі частини 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" припиняється.

Другий випадок пролонгації договору оренди встановлений ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", відповідно до якої, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів:

- орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою;

- орендар належно виконує свої обов'язки за договором;

- відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди;

- сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

При цьому, додаткова угода укладається на той самий строк та на тих самих умовах.

Як вже зазначалось вище, позивачем не надано доказів належного виконання своїх обов`язків за договором. Одночасно, матеріали справи містять докази заперечень орендодавця, щодо запропонованого позивачем строку дії договору оренди.

Судом першої та апеляційної інстанції досліджено проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 08.06.2004 року зареєстрованого 30.06.2004 року за №91-6-, який був направлений відповідачу, зі змісту тексту якого вбачається, що запропонована скаржником редакція передбачає поновлення договору оренди земельної ділянки на 20 років, а також внесення змін щодо розмірів орендної плати, визначеної підпунктом 4.2. договору оренди, що суперечить ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Тобто, позивачем запропоновано змінити строк дії договору не на той самий строк, який був раніше встановлений (10 років), а поновити на 20 років.

Твердження апелянта, що внесення зміни до Договору в частині викладення п. 3.1. «Договір укладено на 20 років» є логічними враховуючи те, що Договір було укладено в 2004 році, а отже внесення Додатковою угодою змін до п.3.1. з вказівкою на 10 років (як і було передбачено цим пунктом Договору) не призведе до поновлення Договору на новий строк, тобто на наступні 10 років, колегією суддів відхиляються з огляду на положення ч. 3 ст. 84 ГПК України, а також ч. 2 ст. 187 ГК України, згідно з якою день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Скаржником не надано суду доказів звернення до відповідача із вимогою продовжити договір оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, і така додаткова угода не була укладена. Тому, судова колегія вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження юридичного факту поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах і того факту, що його право на укладення додаткової угоди про пролонгацію договору на підставі ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" є порушеним, оскільки з такою пропозицією скаржник до відповідача не звертався, а навпаки просив змінити істотні умови договору.

Отже, договір не був продовжений на підставі ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" у встановленому законом порядку, право користування земельною ділянкою за цим договором є припиненим, а нормами діючого законодавства не передбачено внесення змін до договорів правовідносини за якими припинені і які не є чинними.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про визнання додаткової угоди оренди земельної ділянки укладеною, задоволенню не підлягає.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, яка була направлена позивачем відповідачу.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 у справі №910/572/16 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 у справі №910/572/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року у справі №910/572/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 року у справі №910/572/16 залишити без змін.

3. Справу №910/572/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз