ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.05.16р. Справа № 904/2077/16

За заявою: товариства з обмеженою відповідальністю "ТБМ-Строймонтаж", м.Дніпропетровськ

про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.16 р.

У справі:

за позовом публічного акціонерного товариства "Науково-дослідне виробниче підприємство "КРИВОРІЖСТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "ТБМ-СТРОЙМОНТАЖ", м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором №07/08 від 07.08.2014р. про надання послуг гусеничним краном СКГ-63А

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача (заявника): представник ОСОБА_1 - довіреність № б/н від 13.05.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Науково-дослідне виробниче підприємство Криворіжстальконструкція", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ТБМ-Строймонтаж", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 46550,00грн. основної заборгованості; 512,69грн. трьох відсотків річних; 1500,71грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 21.03.2016р. за вих.№30/01 ухвалою суду від 28.03.2016р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 19.04.2016р.

19.04.2016р. господарським судом прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ТБМ-Строймонтаж" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Паторжинського, буд.30, к.7; ідентифікаційний код 38677589) на користь публічного акціонерного товариства "Науково-дослідне виробниче підприємство Криворіжстальконструкція" (50012, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Дишинського, 12; ідентифікаційний код 01413554) 46550,00грн. (сорок шість тисяч п'ятсот п'ятдесят грн. 00 коп.) основної заборгованості; 103,30грн. (сто три грн. 30 коп.) трьох відсотків річних; 465,50грн. (чотириста шістдесят п'ять грн. 50 коп.) інфляційних втрат; 1337,07грн. (одна тисяча триста тридцять сім грн. 07 коп.) судового збору. В решті позовних вимог відмовити.

04.05.2016р. на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016р., яке набрало законної сили 04.05.2016р.

20.05.2016р. господарським судом отримано заяву про розстрочку виконання рішення суду від б/д за №б/н на період з червня 2016 року по травень 2017 року.

Заява обґрунтована тим, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, збиток підприємства, відповідно до фінансового звіту на кінець першого кварталу 2016 року становить 255500,00грн., що значно ускладнює виконання рішення суду.

Як стверджує відповідач сума стягнення за рішенням суду є значною та може загрожувати господарській діяльності товариства.

Стягнення суми боргу без розстрочки виконання рішення зумовить неможливість погасити заборгованість за іншими платежами, податками та зборами, може призвести до звільненні працівників.

Заборгованість відповідача перед контрагентами становить 2462661,25грн, що підтверджується даними бухгалтерського обліку згідно оборотно-сальдової відомості.

Відповідач зазначає, що розраховує на повернення коштів заборгованості контрагентів, сума якої становить 2096391,07грн.

Відповідач вважає, що у випадку арешту його рахунків та майна заблокується його господарська діяльність, стане перешкодою до виконання боргових зобов'язань перед кредиторами та може призвести до банкрутства.

Враховуючи те, що відповідач має істотну заборгованість перед позивачем та іншими контрагентами, ризикує утворенням заборгованості перед бюджетом у сплаті податків та зборів, заробітної плати, у зв'язку із чим стягнення всієї суми боргу на користь позивача на тлі браку коштів негативно вплине на законні майнові інтереси відповідача, і, як наслідок, погіршить його фінансове становище.

Відповідач стверджує, що не вживає заходів для уникнення відповідальності, а навпаки вживає заходів, які спрямовані на погашення дебіторської заборгованості перед позивачем, що дозволить відновити його порушені права.

Відповідач вважає, що наведені обставини є істотними і ускладнюють негайне виконання рішення про стягнення грошових коштів на користь позивача.

Керуючись ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, суд ухвалив прийняти заяву від б/д за №б/н про розстрочку виконання рішення суду до розгляду. Призначити розгляд заяви від б/д за №б/н про розстрочку виконання рішення суду у засіданні на 31.05.16р.

Копії ухвали суду від 23.05.2016р. про прийняття заяви до розгляду та призначення до розгляду в судовому засіданні було надіслано за належними адресами учасників процесу, що підтверджується реєстром поштових відправлень.

Враховуючи викладене господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви судом.

31.05.2016р. повноважний представник позивача в судове засідання не з'явився, про розгляд заяви повідомлений належним чином, заперечення на заяву не надавав.

Повноважний представник відповідача (заявника) в судовому засіданні заяву підтримує, просить суд задовольнити її в повному обсязі, подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Суд заслухав пояснення представника відповідача (заявника) щодо предмету позову.

В судовому засіданні дослідженні надані відповідачем (заявником) та наявні в матеріалах справи докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Статтею 121 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання (ч.1).

Відповідно до п.7.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12р. за № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12р. за № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

В зв'язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

Дослідивши заяву відповідача (заявника) за вих.№б/н від б/д господарський суд визнав її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню на підставі наступного.

По-перше, господарський суд встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла, у зв'язку з неналежним виконання відповідачем обов'язків за укладеним між сторонами договором.

По-друге, спірна заборгованість виникла в жовтні 2015 року; рішення господарського суду Дніпропетровської області ухвалено 19.04.2016р.;

По-третє, відповідач не вчиняв жодних дій, відповідні докази суду не надано, з метою належного виконання судового рішення; заборгованість перед позивачем, правомірність якої визнано рішенням суду не погашена відповідачем навіть частково.

Рішення господарського суду, що набрало законної сили, є обов'язковим на всій території України (стаття 115 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд визнав, що в неналежному виконанні відповідачем (заявником) умов укладеного між сторонами договору відсутня вина позивача, а зазначена заборгованість утворилася внаслідок господарської діяльності самого відповідача (заявника).

Господарський суд не вбачає винятковості випадку відповідача (заявника) та враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача (заявника) у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи заява не підлягає задоволенню.

Загальновідомою обставиною є наявність в економіці держави інфляційних процесів та економічної кризи, однак дотримуючись балансу інтересів сторін господарський суд вважає справедливим в задоволені заяви за вих.№б/н від б/д про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви за вих.№б/н від б/д про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу її прийняття та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку встановленому для оскарження судових рішень.

Суддя ОСОБА_2