РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016Справа №910/3060/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

До Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Про зобов'язання вчинити дії та стягнення 162 434 грн

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_3.(дов. від 20.05.2015)

Від відповідача: Максимець О.Б. ( адвокат посв. №1897 від 02.06.10, за договором)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 24.05.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємиць ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії та стягнення 167 113,00 грн., у зв'язку з неналежним виконанням умов договору оренди торгового приміщення від 01.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.16 було порушено провадження у справі 910/3060/16 та призначено до розгляду на 15.03.2016.

Судове засідання призначене на 15.03.2016 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Головатюка Л. Д. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2016 розгляд справи призначено на 31.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2016 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 14.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва розгляд справи було відкладено на 28.04.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та не подання ним витребуваних судом доказів по справі.

Через відділ канцелярії господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог відповідно до якої останній просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача 27 600, 00 грн заборгованості по орендній платі, 113 766, 00 грн інфляційних нарахувань, 1 794, 00 грн 3 % річних, 8 400, 00 грн неустойки в розмірі подвійної орендної плати, 10 874, 00 грн 182 % річних; зобов'язати відповідача звільнити (повернути) торгове приміщення та передати позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2016 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, відкладено розгляд справи на 24.05.2016. Крім того, ухвалою господарського суду від 28.04.2016 судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

В судове засідання 24.05.2016 представники сторін з'явилися та надали суду додаткові докази по справі. Представник відповідача подав суду заяву про призначення у справі почеркознавчої експертизи.

В заяві про призначення у справі судової експертизи відповідач просить суд призначити у справі почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставити питання: чи виконано підписи під договором № б/н від 01.01.2014 тими особами, від імені яких вони зазначені, а саме, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, чи іншими особами?; чи виконано підписи під листами від 25.11.2015 та від 06.01.2016 тією особою від імені якої вони зазначені, а саме ОСОБА_1? Обґрунтована заява про призначення судової експертизи у справі тим, що питання про отримання відповідачем листів про дострокове розірвання договору та звільнення орендованого приміщення є суттєвим для розгляду справи по суті, а також тим, що для встановлення факту підписання відповідних договорів необхідно володіти певними професійними (спеціальними) навиками, знаннями.

Розглянувши в судовому засіданні заяву відповідача суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, та відповідно про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як зазначається в п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

В заяві про призначення у справі судової експертизи відповідачем не вказано які докази наявні у справі є взаємно суперечливими, чому інші засоби доказування не можуть замінити висновок експерта, які обставини справи свідчать про доцільність отримання пояснень спеціаліста з питань укладання сторонами договору оренди, а відтак заява є необґрунтованою і відповідно не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач в судовому засіданні усно наполягав на задоволенні поданої ним раніше заяви про припинення провадження у справі. В задоволенні такого клопотання судом було відмовлено відповідачу з підстав викладених у ухвалі суду від 28.04.2016.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором оренди об'єкта нерухомості від 01.01.2014, в частині сплати орендних платежів у строк встановлений договором.

Відповідач проти задоволення позовних вимог у своєму відзиві заперечує з підстав невиконання позивачем його зобов'язань за договором, в тому числі щодо направлення відповідачу рахунків на оплату та не отримання відповідачем листа позивача про одностороннє припинення договору оренди об'єкта нерухомості від 01.01.2014.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 24.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем, як орендодавцем (який діяв при укладанні договору на підставі свідоцтва про реєстрацію № 0001207 від 21.10.2011) та відповідачем, як орендарем 01.01.2014 укладено було договір оренди об'єкта нерухомості (далі за текстом - договір), згідно з п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендатор приймає у тимчасове платне користування основні засоби, торгівельну площу: магазину «Меблі» в розмірі 140, 3 кв. м., магазину «Барвінок» в розмірі 72, 5 кв. м., що знаходяться за АДРЕСА_2

Відповідно до п. 2.2. договору об'єкт оренди повертається орендодавцеві орендарем за актом приймання - передачі, в якому сторони зазначають склад об'єкта оренди, його стан на момент повернення, протягом 5 днів з моменту закінчення строку дії договору, або в разі дострокового припинення строку дії договору - з дати припинення строку дії договору.

В пункті 2.4. договору сторонами погоджено, що обов'язок складання акту приймання - передачі покладається на сторону, яка є власником об'єкта оренди.

Відповідно до п. 3.1.3 договору орендодавець зобов'язався вчасно надавати орендарю рахунки на оплату орендної плати та витрат з відшкодування наданих експлуатаційних та комунальних послуг.

Одночасно відповідно до п. 3.3.2. договору орендар зобов'язався вчасно і в повному обсязі, відповідно до умов договору, сплачувати орендну плату і відшкодування експлуатаційних та комунальних платежів.

Згідно з п.4.1. договору він діє з 01.01.2014 по 31.12.2014. у випадку відсутності заяви від сторін про припинення договору після закінчення його протягом одного місяця він вважається продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором (п. 4.5. договору).

Сторони погодили, що загальний розмір орендної плати за місяць користування об'єктом оренди становить 1 200, 00 грн. При цьому орендна плата сплачується орендарем на рахунок орендодавця до 15 числа кожного місяця, який передує місяцю, в якому здійснюється користування об'єктом оренди (п. 5.1., 5.5. договору).

Крім орендної плати, орендар на підставі показників лічильників та після отримання рахунків орендодавця відшкодовує вартість: усіх комунальних послуг, які споживаються орендарем; експлуатаційних послуг та витрат. Оплата рахунків орендодавця, виставлених орендареві відповідно до цього пункту, здійснюється не пізніше 3- х днів після отримання рахунку орендарем від орендодавця (п. 5.6 (5.3) договору).

Відповідно до п. 7.4. договору орендодавець має право відмовитись від цього договору і вимагати повернення об'єкта оренди, якщо орендар прострочив сплату орендної плати більше як на один місяць. У разі відмови орендодавця від договору договір є розірваним з моменту одержання орендодавцем повідомлення орендодавця про відмову від договору.

Пунктом 8.2. договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної сплати орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає сплаті, за кожен день прострочення та 182 % річних з простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України.

Акт приймання - передачі об'єкта оренди був підписаний сторонами 01.01.2014.

Із матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2015 року представник позивача направляв відповідачу рекомендований лист 310, який відповідач отримав 28.11.2015, та рекомендований лист 301. Як стверджує позивач, у вказаному листі позивач повідомив відповідача про односторонню відмову від договору, у зв'язку із несплатою орендної плати за договором. Копія вказаного листа додана позивачем до матеріалів справи.

В січні 2016 представник позивача направляв відповідачу рекомендований лист 703, який був отриманий відповідачем 09.01.2016. За твердженням позивача, у зазначеному листі він просив відповідача звільнити об'єкт оренди про що скласти акт приймання - передачі об'єкту оренди. Копія вказаного листа додана позивачем до матеріалів справи.

За твердженням відповідача він дійсно отримував від позивача листи в листопаді 2015 року та січні 2016 року, однак в них йшлося про звільнення магазину Меблі в смт Затишшя по вул. Леніна, а не про звільнення об'єкту оренди за договором за адресою АДРЕСА_2. На підтвердження своїх тверджень відповідачем надані до матеріалів справи копії відповідних листів та копії поштових конвертів 703, 301 з повідомленням про вручення, 310).

Згідно акту комісії Затишшанської сільської ради від 29.04.2016, станом на дату складання акту ФОП ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність в магазині меблі за адресою: АДРЕСА_2.

Предметом позову з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього 27 600, 00 грн заборгованості по орендній платі, 113 766, 00 грн інфляційних нарахувань, 1 794, 00 грн 3 % річних, 8 400, 00 грн неустойки в розмірі подвійної плати після припинення договору, 10 874, 00 грн 182 % річних та зобов'язання відповідача звільнити (повернути) об'єкт оренди та передати його позивачу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Договір оренди об'єкта нерухомості від 01.01.2014 є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 759, 762, Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст. 764 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 5.5 орендна плата сплачуються орендарем на рахунок орендодавця до 15 числа кожного місяця, який передує місяцю, в якому здійснюється користування об'єктом оренди.

На підставі викладених норм чинного законодавства, умов договору та наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що договір укладений між сторонами був продовжений в січні 2015 року на строк, який був раніше встановлений договором.

Враховуючи, що матеріали справи не містять жодних доказів сплати відповідачем орендної плати за договором суд дійшов висновку, що його зобов'язання, як орендаря, по сплаті до 15 числа кожного місяця, який передує місяцю, в якому здійснюється користування об'єктом оренди 1 200, 00 грн орендної плати не виконувалися протягом строку дії договору (були порушені).

При цьому, твердження відповідача, щодо не виникнення у нього обов'язку по сплаті орендних платежів за договором, з огляду на невиконання позивачем обов'язку щодо виставлення відповідачу рахунків на сплату орендної плати відхиляються судом. Оскільки п. 5.5. договору не встановлює залежності сплати орендної плати від факту виставлення рахунку на оплату орендної плати.

Згідно положень ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Крім того, право орендодавця на односторонню відмову від договору передбачено, як встановлено судом, умовами договору.

На підставі наявних у справі доказів та пояснень сторін суд дійшов висновку, що позивач, як орендодавець, за договором правом на односторонню відмову скористався направивши відповідачу рекомендованого листа 301, який відповідачем отриманий не був. Висновку, що відповідач не отримав рекомендований лист 301 суд дійшов на підставі копії конверту листа 301 з повідомленням про вручення (тобто лист був повернутий на адресу відправника), які були надані в матеріали справи відповідачем, що свідчить про те, що відповідач такий лист бачив (зняв копію), проте не отримав. Оскільки лист 301 був повернутий відправнику, його текст відповідачем в матеріали справи не міг бути наданий.

Враховуючи вказані обставини суд погоджується з твердженням позивача, що договір з 29.11.2015 є розірваний.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення основного боргу в сумі 27 600, 00 грн за період з 01.01.2014 по 29.11.2015 обґрунтований, підтверджується зібраними у справі доказами, відтак підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 113 766, 00 грн за загальний період з 01.02.2014 по 15.03.2016, 3 % річних в розмірі 1 794, 00 грн за період з 01.01.2014 по 15.03.2016 та 182 % річних в розмірі 10 874, 00 грн за період з 01.01.2014 по 15.03.2016.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Договором визначений інший розмір процентів річних (182 %) від простроченої суми, ніж встановлений ст. 625 ЦК України (3 %), відповідно за домовленістю сторін сума боргу стягується з урахуванням 182 % річних. Стягнення суми боргу з урахуванням 182 % річних, як встановлено договором та 3 % річних як встановлено законом не відповідає положенням ст. 625 ЦК України, і буде подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення, що не допустимо. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 1 794, 00 грн за період з 01.01.2014 по 15.03.2016. Отже вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Здійснені позивачем розрахунки інфляційних втрат та 182 % річних визнаються судом арифметично невірними. За розрахунком суду з відповідач на користь позивача підлягає 21 937, 00 грн інфляційних втрат за загальний період з 01.02.2014 по 15.03.2016. За період визначений позивачем 182 % річних за розрахунком суду становлять більшу суму ніж визначено позивачем, тому, оскільки суд не має право виходити за межі позовних вимог, судом задовольняються вимоги про стягнення 182 % річних в розмірі визначеному позивачем - 10 874, 00 грн.

Згідно положень ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно з положеннями п. 2.2. договору об'єкт оренди повертається орендодавцеві орендарем за актом приймання - передачі в разі дострокового припинення строку дії договору - з дати припинення строку дії договору.

Позивачем доведено факт користування відповідачем спірним майном у період, за який заявлено до стягнення неустойку.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом поверненням об'єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акту приймання-передачі. У разі не виконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

Доказів повернення відповідачем позивачу орендованого за договором майна після припинення дії договору (29.11.2015) матеріали справи не місять, що свідчить про невиконання відповідачем відповідного обов'язку.

На підставі викладеного, враховуючи що позивачем доведено факт користування відповідачем орендованим майном в період з 29.11.2015 по 15.03.2016 суд дійшов висновку, про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 8 400, 00 грн за період з 29.11.2015 по 15.03.2016 у відповідності до ч. ст. 785 ЦК України.

П. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначає одним із способів захисту порушеного права присудження до виконання обов'язку в натурі. Позивач просить суд зобов'язати відповідача звільнити (повернути) об'єкт оренди та передати його позивачу. При цьому, як встановлено судом, обов'язок складання акта приймання - передачі, за умовами договору (п. 2.4. договору) покладено на орендодавця, тобто на самого позивача. На підставі вказаного суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про зобов'язання саме відповідача звільнити (повернути) об'єкт оренди та передати його позивачу.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з врахуванням поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог.

У відповідності до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в задоволенні заяви про припинення провадження по справі № 910/3060/16 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

2. Відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в задоволенні заяви про призначення у справі судової експертизи.

3. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1; дата проведення державної реєстрації 30.03.2006 номер запису 2 009585) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3; ) ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_2; дата проведення державної реєстрації 21.10.2011 номер запису 2 001207) 27 600 (двадцять сім тисяч шістсот) грн заборгованості по орендній платі, 21 937 (двадцять одну тисячу дев'ятсот тридцять сім) грн інфляційних нарахувань, 10 874 (десять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн 182 % річних, 8 400 (вісім тисяч чотириста) грн неустойки в розмірі подвійної орендної плати та 2 410 (дві тисячі чотириста десять) грн 17 коп. витрат по оплаті судового збору.

5. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.05.2016.

Суддя Л. Д. Головатюк