КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа№ 910/4381/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання: Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Білоконь І.В. - представник за довіреністю № 156/18 від 18.01.2016;

від відповідача: Войніч О.П. - представник за довіреністю № 192/16 від 17.02.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016

у справі № 910/4381/16 (суддя: Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»,

про стягнення 17 950,78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ" (надалі - відповідач) про стягнення з останнього страхового відшкодування в сумі 17 950,78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно пошкодження транспортному засобу, який є предметом договору добровільного страхування, укладеного між позивачем і страхувальником. Позивачем на підставі вказаного договору було виплачено страхувальникові страхове відшкодування в сумі 41 815,50 грн.

Позивач на підставі правил, встановлених ст. 27 ЗУ "Про страхування" та ст. 993 ЦК України звернувся до відповідача, як до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність винної у скоєнні ДТП особи, із вимогою про виплату страхового відшкодування. Проте, вказана вимога виконана відповідачем частково, що й призвело до звернення позивача до господарського суду за захистом свого порушеного права та охоронюваного законом інтересу шляхом стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в сумі 17 950,78 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/4381/16 від 04.04.2016 (повний текст складено 08.04.2016) в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 12.04.2016 (згідно відтиску вхідного штемпеля Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, не звернув увагу на те, що стягнення страхового відшкодування мало здійснюватись без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, як того вимагають приписи законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 31.05.2016.

У судовому засіданні 31.05.2016 представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати з прийняттям нового про задоволення позову в повному обсязі. Наполягав на тому, що виплата страхового відшкодування, як позивачем, так і відповідачем (в порядку регресу) повинна відбуватися без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.05.2016 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Зазначила, що страхове відшкодування, яке було виплачено стороною страхувальнику, розраховувалось згідно вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим у відповідача виникло зобов'язання відшкодувати суму страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши представників сторін, оглянувши оригінали документів, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.09.2014 між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ" (як страховиком) та гр. ОСОБА_4 (як - страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 225139Га/14 (надалі - договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу, що належить страхувальникові, а саме "HYUNDAI" із державним знаком ВС7811СК (надалі - застрахований ТЗ).

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що 14.03.2015 на вулиці Городоцькій у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "CHEVROLE" із державним знаком НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_5

Місцевим господарським судом правомірно встановлено, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 27.03.2015 у справі № 462/2114/15-п встановлено, що ДТП трапилось внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм ОСОБА_5, у зв'язку з чим вказану фізичну особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок зазначеного ДТП застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна-правова відповідальність ОСОБА_5, (винної особи) - водія транспортного засобу марки "Шевроле", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», що підтверджується полісом № АС/8890419 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не заперечується сторонами.

Таким чином, у зв'язку з укладенням полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АС/8890419, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації ОСОБА_5, транспортного засобу " Шевроле ", державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Судом встановлено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну згідно положень полісу становить 50000,00 грн.

У матеріалах справи наявний страховий акт № 1.003.15.03615/VESKO7176 від 26.03.2015 (а.с. 38), підписаний, зокрема, позивачем. Відповідно до вказаного акту, сума страхового відшкодування становить 41 815,50 грн. (з врахуванням франшизи, вартості відновлювального ремонту та відповідних деталей).

Із матеріалів справи також вбачається, що позивачем сума страхового відшкодування в розмірі 41 815,50 грн. була перерахована на розрахунковий рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням: № 165 340 від 30.03.2015 (а.с. 39) та не заперечується сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач направив відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування № 8136/18/ЦВ від 28.09.2015 про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 41 815,50 грн.

На виконання отриманої від позивача заяви на виплату страхового відшкодування відповідачем на рахунок позивача було частково сплачено страхове відшкодування в розмірі 23 364,72 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 28870 від 22.12.2015. Виплату страхового відшкодування саме в такому розмірі відповідача обґрунтовує зазначеною у звіті № 642/15 вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Таким чином, різниця між фактично виплаченим позивачем страховим відшкодуванням страхувальнику (у розмірі 41 815,50 грн.) та повернутою сумою відповідачем в порядку регресу (23 364,72 грн.) склала 18 450,78 грн. Саме стягнення зазначеної суми (з вирахуванням франшизи у розмірі 510,00 грн.) є предметом даного позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був виплатити страхувальнику суму відшкодування саме 23 364,72 грн., оскільки вказана сума є вартістю матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), завданого власнику застрахованого ТЗ, згідно експертного звіту № 642/15 від 26.03.2015. А враховуючи, що вказана сума відповідачем була виплачена, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Згідно зі ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що в експертному звіті № 642/15 від 26.03.2015, окрім вартості матеріального збитку у розмірі 23 847,71 грн. експертом також було встановлено вартість відновлювального ремонту, а саме 41618,53 грн. (сума без урахування коефіцієнту фізичного зносу).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач зазначав, що позивач, зробивши відповідні відрахування та застосувавши франшизу, повинен був також застосувати коефіцієнт зносу замінених складових (деталей), який згідно висновку експерту становить 57,19%, проте позивачем цього зроблено не було. На підтвердження своїх доводів відповідач посилався на положення ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Дійсно, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент вчинення ДТП) у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Разом з цим, ані судом першої інстанції, ані відповідачем не було враховано, що умовами договору добровільного страхування транспортного засобу № 225139Га/14 від 04.09.2014 (укладеним між позивачем та страхувальником) сторони передбачили, що виплата страхового відшкодування здійснюється без урахування зносу.

Згідно з частиною 1 статті 14 та статтею 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

З матеріалів справи не вбачається доказів визнання недійсним вказаного договору страхування повністю, або окремих його пунктів, зокрема, в частині виплати страхового відшкодування без урахування фізичного зносу.

У зв'язку з викладеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність виплати страхового відшкодування позивачем страхувальнику без урахування фізичного зносу, оскільки така виплата є прямим обов'язком позивача згідно умов договору.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що основними засадами цивільного законодавства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, стягнення в порядку регресу страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля в даному випадку є істотним обмеженням права добросовісного страховика (позивача) на відшкодування шкоди в межах фактичних затрат, передбаченого ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування". Про таку правову позицію вказує Вищий господарський суд України у постановах від 15.01.2013 р. по справі № 5011-45/7316-2012, від 19.08.2013 р. по справі № 910/5734/13 та від 28.10.2013 по справі № 5011-37/5212-2012.

Наведеним спростовується помилкове твердження відповідача про неправомірність здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в завищеному розмірі внаслідок неврахування фізичного зносу відповідних деталей, та необхідність обмеження розміру регресної відповідальності відповідача за вказаним страховим випадком лише сумою 23 364,72 грн. (сума страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу).

Крім того, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на положення якої посилається відповідач, не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування транспортних засобів, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить. (Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23 липня 2013 року у справі № 910/9).

При цьому посилання відповідача на постанову Верховного Суду України № 6-691цс15 від 02.12.2015 судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки вказаною постановою регулюються інші правовідносини (що виникли між винною особою та страховиком щодо повного відшкодування завданої винною особою збитків у разі недостатності страхової виплати), тоді як у даній справі суд розглядає правовідносини між страховиком, який виплатив страхове відшкодування та страховиком винної особи.

Разом з цим судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивачем при визначенні суми страхового відшкодування було допущено помилку, зокрема страховиком було виплачено страхове відшкодування в розмірі 41 815,50 грн., (враховуючи часткову оплату суми страхового відшкодування відповідачем у розмірі 23 364,72 грн. та віднімаючи суму франшизи у розмірі 510,00 грн.) ціна позову мала б становити 17 940,78 грн., а не 17 950,78 грн., (тобто на 10 грн. менше ніж було заявлено позивачем).

А тому, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 17 940,78 грн.

У зв'язку з викладеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність виплати страхового відшкодування позивачем страхувальнику без урахування фізичного зносу, оскільки така виплата є прямим обов'язком позивача згідно умов договору.

Окремо слід зазначити, що ліміт майнової відповідальності відповідача згідно полісу складає 50000,00 грн., а відтак виконання регресної вимоги на суму 41 815,50 грн. не порушує прав відповідача в цій частині.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідністю скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовним вимог частково.

Враховуючи імперативність положень ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України в частині переходу права регресної вимоги саме в межах фактичних затрат, відповідач був зобов'язаний відшкодувати суму 41 305,50 грн. (без урахування франшизи в розмірі 510,00 грн.) повністю.

Враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (з урахуванням допущеної позивачем помилки при здійсненні розрахунку суми страхового відшкодування), апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4381/16 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з ухваленням нового про задоволенню позову частково.

Судовий збір за розгляд даної справи у суді першої та апеляційної інстанції покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам у порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4381/16 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4381/16 - скасувати, з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 15/2, код 36086124) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, вул. Іллінська, будинок 8, код 20474912) 17 940 (сімнадцять тисяч дев'ятсот сорок) грн. 78 коп. страхового відшкодування, та 1 377 (одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 23 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В решті задоволення позову - відмовити.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 15/2, код 36086124) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, вул. Іллінська, будинок 8, код 20474912) 1 514 (одну тисячу чотирнадцять) грн. 96 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В решті задоволення апеляційної скарги -відмовити.

4. Видачу наказів доручити місцевому господарському суду.

5. Матеріали справи № 910/4381/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

С.А. Гончаров