КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р. Справа№ 910/684/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Скрипки І.М.

за участю представників:

від позивача: Гаркавенко С.В. - представник

від відповідача: Вітюк О.С. - представник;

Острова В.В. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 у справі № 910/684/16 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

про стягнення 49 247,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 у справі № 910/684/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено в повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 25278,01 грн. основного боргу, 6745,33 грн. пені, 1611,97 грн. - 3% річних, 15612,01 грн. збитків від інфляції, 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києві звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 у справі № 910/684/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ПАТ «Київенерго» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 18.05.2016.

18.05.2016 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 розгляд справи відкладено на 01.06.2016.

Представник позивача 19.05.2016 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що спірний договір був припинений лише з 01.09.2015, а факт існування заборгованості визнаний відповідачем, що підтверджується актом звіряння розрахунків між сторонами.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву а неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

01.03.2004 р. між АЕК «Київенерго», після зміни найменування Публічним акціонерним товариством «Київенерго», (постачальником) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (споживачем) був укладений Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №510049 (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору предметом договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

При виконанні умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України. (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору енергопостачальна організація (позивач) зобов'язалась постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, а також на потреби гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та обсягах, згідно з додатком № 1 до цього договору.

Пунктом 2.3.2 Договору передбачений обов'язок Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Відповідно до п. 5 додатку № 4 до Договору №510049 від 01.03.2004 р., відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ).

У пункті 2 додатку № 4 до Договору зазначено, що відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує позивачу вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що за період з 01.12.2013 р. по 01.05.2015 р. поставив відповідачу теплову енергію у гарячій воді на загальну суму 126628,83 грн.

Натомість, відповідач свої зобов'язання за договором №510049 від 01.03.2004 р. виконував не належним чином, внаслідок чого у останнього за вказаний період виникла заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 25278,01 грн.

Договір припинив свою дію з 01.09.2015 (за взаємною згодою сторін).

З пояснень відповідача слідує, що Договір укладався виходячи з того, що КП по УЖГ на момент укладання цього Договору було балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду Дніпровського району міста Києва та зобов'язано було забезпечити належне теплопостачання для кінцевих споживачів розташованих в спірній будівлі за адресою: вул. Ентузіастів, 5/1а.

За своєю правовою природою Договір є договором енергопостачання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підтвердження факту поставки (передачу у власність) відповідачу теплової енергії ПАТ «Київенерго» додано облікові картки за спірний період, які долучено до позовної заяви (т. 1 а.с. 31-35), в яких зазначено, що відповідачем на виконання Договору № 510049 було отримано теплову енергію.

З наведених облікових карток убачається, що спірна теплова енергія не постачалась безпосередньо відповідачу у власність. В них лише вказано, що нарахування зроблені за Договором № 510049 та вказано фактичне споживання теплової енергії для потреб опалення.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Надання централізованого опалення, враховуючи положення статті 13 цього Закону, є житлово-комунальною послугою, яка за функціональним призначенням відноситься до комунальної послуги.

Вказана комунальна послуга включає в себе і вартість теплової енергії, як товару, і вартість супутніх послуг з передачі цього товару до споживача (транспортування, обслуговування мереж, тощо), які, враховуючи природу теплової енергії, є нерозривно між собою пов'язаними. Це враховується і при формуванні тарифу на централізоване опалення (його структура складається із вартості теплової енергії та інших витрат пов'язаних із передачею цієї теплової енергії та її оплатою).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (частина 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», при цьому, виробник послуг може бути їх виконавцем (частина 3 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником (частина 6 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Таким чином, на момент укладання вищевказаних Договорів, ПАТ «Київенерго» (виробник) здійснювало постачання теплової енергії, а КП по УЖГ (як виконавець цієї послуги) транспортувало цю теплову енергію (надавало вказану комунальну послугу) по внутрішньо будинковим мережам кінцевим споживачам.

Законом України від 10.04.2014 № 1198-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» (набрав чинності з 26.04.2014) до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були внесені зміни, відповідно до яких було змінено, зокрема, виконавця послуг з централізованого опалення.

Так, згідно з частиною 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (частина 4 до статті 19 внесена згідно із Законом України від 10.04.2014 № 1198-VII) виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Після внесення вище вказаних змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», починаючи з 26.04.2014 балансоутримувач, не будучи теплопостачальною організацією, також не може бути виконавцем послуг з централізованого опалення.

Судом встановлено, що відповідач за статутом не здійснює господарську діяльність з теплопостачання та не є теплопостачальною організацією в розумінні Закону України «Про теплопостачання» та інших нормативних актів, що вбачається з статуту відповідача, копія якого долучена до матеріалів справи.

Відтак, враховуючи вищенаведені зміни, відповідач не будучі виконавцем послуг з постачання теплової енергії, позбавлений права на законодавчому рівні здійснювати будь-які нарахування за теплопостачання.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії» від 10.08.2012 № 278 вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

Неможливість виконання зобов'язання з боку відповідача полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власника і орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення без наявності відповідної ліцензії, яка у відповідача відсутня.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 21, частини 2 статті 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ПАТ «Київенерго», як виконавець та виробник комунальної послуги з централізованого опалення, зобов'язаний був з 26.04.2014 підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг (умови їх надання) з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Суд зауважує, що враховуючи вищевказані законодавчі зміни, які носять імперативний характер, відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою розірвати Договір, про що свідчить наявність спору між сторонами по справі № 910/20883/15 про розірвання Договору.

Однак, відповідач погодився на розірвання договору лише з 01.09.2015 (через більш ніж рік після внесення змін до законодавства).

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що 17.06.2013 Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 335 «Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації».

Відповідно до зазначеного розпорядження житловий та нежитловий фонд територіальної громади міста Києва, який переданий до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, був з 02.09.2013 переданий на праві господарського відання КП «Керуюча дирекція». У тому числі була передана будівля за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів 5/1 а (куди постачалася теплова енергія за Договором).

Таким чином, у Спірний період балансоутримувачем зазначеного будинку був не відповідач, а відповідно відповідач не міг отримувати теплову енергію у спірний період.

З наведеного вбачається, що оскільки позивачем не доведено факту постачання теплової енергії відповідачу, підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Колегія суддів не приймає посилання позивача на акт звіряння розрахунків, як на доказ наявності заборгованості за спірним Договором, оскільки наявність заборгованості має підтверджуватись первинними бухгалтерськими документами, а зазначений акт не відповідає під визначення первинного бухгалтерського документу.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/684/16 підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 по справі № 910/684/16 скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) 1339,80 (одну тисячу триста тридцять дев'ять грн. 80 коп.) грн. - судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи № 910/684/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.М. Скрипка