ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа № 911/668/16

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Споживчого товариства Крокус, Київська обл., м. Бровари

до Броварського районного споживчого товариства, Київська обл.,

м. Бровари

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю Сонячний квартал,

м. Київ

Броварська районна спілка споживчих товариств, Київська обл.,

м. Бровари

Споживче товариство Лелека, Київська обл., м. Бровари

про стягнення 256050,00 грн. та визнання недійсним договору оренди

за участю представників

від позивача: ОСОБА_1 (дов. від 14.03.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. від 16.12.2015 р.);

від третьої особи 1: ОСОБА_3 (дов. від 28.03.2016р.);

від третьої особи 2: ОСОБА_2 (дов. від 01.04.2016р.);

від третьої особи 3: не з'явився;

Обставини справи:

Споживче товариство «Крокус» (далі позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Броварського районного споживчого товариства (далі відповідач) про визнання договору оренди обєкта нерухомості від 01.06.2011 р. недійсним та стягнення 256050,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на момент укладення договору оренди обєкта нерухомості від 01.06.2011 р. відповідач не був власником майна, що передавалось в оренду, що свідчить про те, що зміст спірного договору суперечить статтям 319, 320, 321, 761 ЦК України, що є порушенням ч.1 ст. 203 ЦК України. Крім того, відповідач завідомо ввів позивача в оману щодо своїх повноважень, у звязку з чим, на думку позивача, даний договір має бути визнаний недійсним. Посилаючись на ч. 1 ст. 216 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у сумі 256050,00 грн., які були ним перераховані як орендна плата за договором.

01.04.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить суд залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю Сонячний квартал, Броварську районну спілку споживчих товариств та споживче товариство Лелека.

06.04.2016 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що станом на 01.06.2011 р., на момент укладення спірного договору, відповідач не був власником майна, але мав на балансі обєкти нерухомості, які зазначені спірному договорі та мав право ними управляти, в тому числі здавати в оренду на підставі постанови правління Броварської районної спілки споживчих товариств від 08.12.2009 р. За період дії договору з 2011 р. по 2014 р., власники обєктів оренди, які зазначені у спірному договорі змінювались. Відповідач не був власником обєктів, але мав відносини з власниками обєктів та мав право та підстави здавати обєкти в оренду (суборенду) позивачеві.

07.04.2016 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ Сонячний квартал та витребувати у ТОВ Сонячний квартал копії документів, а саме договорів купівлі-продажу, перелік яких міститься в зазначеному клопотанні. Клопотання в частині витребування документів судом не задоволено як таке, що не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.04.2016 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю Сонячний квартал, Броварську районну спілку споживчих товариств та споживче товариство Лелека.

21.04.2016 р. до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення та заява про застосування строків позовної давності від представника відповідача, в якій він зазначає, що позивач знав, що на момент укладення договору 01.06.2011 р. власником майна є Броварська райспоживспілка, а не відповідач, отже строк позовної давності згідно з ст. 256 ЦК України, в межах якого він мав можливість звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав чи інтересів, складає три роки, і тому закінчується 01.06.2014 р.

21.04.2016 р. до господарського суду Київської області надійшли пояснення від третьої особи 1, в яких третя особа 1 заперечує проти позову.

21.04.2016 р. до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення по справі від третьої особи 2, в яких третя особа 2 заперечує проти позову та зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

21.04.2016 р. до господарського суду Київської області надійшли пояснення від третьої особи 3, в яких третя особа 3 вважає позов безпідставним та просить розглядати справу без участі представника споживчого товариства Лелека.

12.05.2016 р. до господарського суду Київської області надійшли пояснення відповідача.

Представник позивача у судових засіданнях 22.03.2016 р., 07.04.2016 р., 26.04.2016 р. та 17.05.2016 р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 22.03.2016 р. не зявився. У судових засіданнях 07.04.2016 р., 26.04.2016 р. та 17.05.2016 р. проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та посилаючись на пропуск строку позовної давності.

Представник третьої особи 1 у судових засіданнях 26.04.2016 р. та 17.05.2016 р. проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Представник третьої особи 2 у судових засіданнях 26.04.2016 р. та 17.05.2016 р. проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Представник третьої особи 3 у судові засідання 26.04.2016 р. та 17.05.2016 р. не зявився, проте останнім заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника споживчого товариства Лелека.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2011 р. між Броварським районним споживчим товариством (орендодавець) та споживчим товариством «Крокус» (орендар) укладено договір оренди обєкта нерухомості (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування приміщення загальною площею 1384,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Богунська, 22 (обєкт оренди).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що обєкт оренди передається орендарю у термін не пізніше 2 днів після укладення договору за актом приймання-передачі, який є невідємною частиною цього договору (додаток №1).

Даний договір діє з 01.06.2011 р. до 01.06.2012 р. включно (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору загальний розмір орендної плати за користування обєктом оренди становить 7950 грн. (сім тисяч девятсот пятдесят грн. 00 коп.).

Відповідно до акта прийому-передачі основних засобів б/н від 01.06.2011 р., підписаного та скріпленого печатками сторін, відповідач передав, а позивач прийняв приміщення загальною площею 1384,2 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Бровари, вул. Богунського, 22: складське приміщення 829,5 кв. м.; промисловий ангар 508,2 кв. м.; будівля вагової 46,5 кв. м.

Додатковою угодою від 01.06.2012 р. до договору від 01.06.2011 р. договір було пролонговано до 01.06.2013 р., а додатковою угодою від 01.06.2013 р. договір пролонговано до 01.06.2014 р.

Додатковою угодою від 31.05.2014 р. до договору від 01.06.2011 р. сторони дійшли згоди розірвати договір оренди від 01.06.2011 р. з 01.06.2014 р.

Таким чином, договір припинив свою дію з 01.06.2014 р. за взаємною згодою сторін.

Позивач на виконання умов договору протягом періоду з 01.06.2011 р. по 01.06.2014 р. сплатив відповідачу орендну плату у загальній сумі 256050,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

Позивач стверджує, що відповідач на момент укладення договору оренди обєкта нерухомості від 01.06.2011 р. не був власником майна, що передавалось в оренду і завідомо ввів позивача в оману щодо своїх повноважень.

28.01.2016 р. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога б/н від 27.01.2016 р., в якій позивач просив повернути відповідача безпідставно отримані кошти у сумі 294150 грн. у семиденний строк з дня предявлення вимоги.

Проте, вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що на момент укладення договору оренди обєкта нерухомості від 01.06.2011 р. він не був власником майна. Власником обєктів оренди за даним договором була Броварська районна спілка споживчих товариств, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24980935 від 05.01.2010 р. на обєкт: склад будівельних матеріалів, який знаходиться за адресою Київська обл., м. Бровари, вул. Богунська 22/13 та №24984827 від 05.01.2010 р. на обєкт: ангар, який знаходиться за адресою Київська обл., м. Бровари, вул. Богунська 22/1 та витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно №32727896 від 28.12.2011 р. та №32728586 від 28.12.2011 р., копії яких містяться в матеріалах справи, яка передала майно на баланс відповідачу.

Судом встановлено, що постановою правління Броварської районної спілки споживчих товариств від 08.12.2009 р. було прийнято рішення про передачу відповідачу права корпоративного управління власними підприємствами та організаціями Броварської райспоживспілки з правом володіння, користування та розпорядження переданим підприємствами та організаціями як власними згідно додатків № 1, 2, 3, що є невідємною частиною постанови. Передача майна підтверджується актом прийому-здачі основних засобів від 14.12.2009 р., відповідно до якого Броварська районна спілка споживчих товариств передала Броварському районному споживчому товариству склад будівельних матеріалів та ангар, що є обєктом оренди за договором від 01.06.2011 р.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2007 р. у справі №2-3496/2007р. зустрічний позов Броварської районної спілки споживчих товариств і Броварського міського споживчого товариства до ОСОБА_4, Плосківського споживчого товариства про визнання права власності на обєкти нерухомого майна задоволено та визнано право власності за Броварською районною спілкою споживчих товариств на нерухоме майно, у тому числі на обєкти оренди за спірним договором.

Проте, рішенням апеляційного суду Київської області від 08.10.2009 р. у справі №22Ц-2616/2008р. рішення Броварського міськрайонного суду від 12.10.2007 р. у справі №2-3496/2007р. скасовано в частині задоволення зустрічних позовів Броварської районної спілки споживчих товариств, Броварської міської спілки споживчих товариств до ОСОБА_4, Плосківського споживчого товариства про визнання права власності на обєкти нерухомого майна скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, на момент прийняття постанови правління Броварської районної спілки споживчих товариств від 08.12.2009 р., якою було передане майно відповідачу з правом володіння, користування та розпорядження, у Броварської районної спілки споживчих товариств не було повноважень для передачі нерухомого майна відповідачу. Докази, які підтверджують право власності Броварської районної спілки споживчих товариств станом на 08.12.2009 р. на обєкти оренди за договором від 01.06.2011 р. в матеріалах справи відсутні.

Водночас, Броварською районною спілкою споживчих товариств надано копії витягів №24980935 від 05.01.2010 р. та №24984827 від 05.01.2010 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, які підтверджують право власності на момент укладення спірного договору.

Постановою позачергової конференції Броварської районної спілки споживчих товариств від 12.12.2011 р. було вирішено продати обєкти нерухомості, які є предметом спірного договору оренди, споживчому товариству «Лелека».

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.11.2012 р. у справі №5009/4223/12, яке набрало законної сили, визнано право власності за споживчим товариством «Лелека» на нерухоме майно, що є обєктом договору оренди.

Рішенням загальних зборів членів споживчого товариства «Лелека» від 02.01.2013 р., оформленим протоколом №14, було вирішено безоплатно передати основні засоби споживчого товариства «Лелека» Броварському районному споживчому товариству, а відповідно до акта прийому-передачі обєктів від 02.01.2013 р. передано відповідачу обєкти, які є обєктами оренди за спірним договором.

Проте, рішенням загальних зборів членів споживчого товариства «Лелека» від 02.01.2013 р., оформленим протоколом №14, не надано відповідачу права розпоряджатись нерухомим майном, яке є обєктом спірного договору.

Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які надані третьою особою 1, з червня 2013 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Сонячний квартал» є власником обєктів нерухомості нежитлових приміщень за адресою Київська обл., м. Бровари, вул. Богунська, буд. 22, в тому числі склад будівельних матеріалів площею 674,4 кв.м. та ангар площею 538 кв.м.

08.06.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Сонячний квартал» (орендодавець) та Броварським районним споживчим товариством (орендар) було укладено договір оренди №06/13, відповідно до умов якого орендодавець передає в платне строкове користування орендарю, а орендар приймає в орендодавця в оренду на весь строк оренди нежилі приміщення загальною площею 2668 м.кв. (у тому числі ангар та склад будівельних матеріалів), які розташовані за адресою: м. Бровари, вул. Богунська, 22 (п. 1.1. в редакції додаткової угоди №1 від 02.09.2013 р. до договору оренди №06/13 від 08.06.2013 р.).

Відповідно до п. 7.1. договору оренди №06/13 від 08.06.2013 р. орендар має право без письмової згоди орендодавця передавати як в цілому так і частину приміщень в суборенду іншій організації (особі). Строк такого договору суборенди не може перевищувати строку дії даного договору, в разі дострокового припинення дії даного договору, договір суборенди також автоматично припиняється. Відповідальність за будь-які дії суборендаря, з яким буде укладено договір, несе орендар.

Проте, на момент укладення додаткової угоди від 01.06.2013 р. до договору оренди обєкта нерухомості від 01.06.2011р., якою останній було пролонговано до 01.06.2014 р., відповідач не мав права передавати майно в оренду, оскільки рішенням загальних зборів членів споживчого товариства «Лелека» від 02.01.2013 р., оформленим протоколом №14, не надано відповідачу права розпоряджатись нерухомим майном, а договір оренди №06/13 від 08.06.2013 р. укладено після підписання сторонами додаткової угоди від 01.06.2013 р. до договору оренди обєкта нерухомості від 01.06.2011р.

Таким чином, протягом дії спірного договору з 01.06.2011 р. по 01.06.2013 р. (дата підписання останньої додаткової угоди) у відповідача було відсутнє як право власності на обєкти оренди, так і право передавати це майно в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Таким чином, договір оренди обєкта нерухомості від 01.06.2011 р., укладений між Броварським районним споживчим товариством (орендодавець) та споживчим товариством «Крокус» (орендар), суперечить ст. 319 ЦК України та ч. 1 ст. 761 ЦК України, а тому, є підстави для визнання зазначеного договору недійсним на підставі ч.1 ст. 203 ЦК України.

Відповідачем була подана заява про застосування строків позовної давності, в якій останній зазначає, що позивач, звернувшись з позовною заявою, пропустив трьохрічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Правила про позовну давність застосовуються лише тоді, коли доведено існування самого суб`єктивного права. Існування суб`єктивного права позивача доведено матеріалами справи.

Статтею 257 Цивільного Кодексу України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 зазначеного Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Строки позовної давності мають загальний характер, оскільки поширюються на всі цивільні правовідносини за винятком особливо обумовлених в законі.

До вимог про визнання угод недійсними позовна давність застосовується, оскільки положеннями ст. 268 ЦК України, у якій зазначені вимоги, на які позовна давність не поширюється, щодо визнання угод недійсними ніяких виключень не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Укладаючи спірний договір оренди від 01.06.2011 р., відповідач повинен був переконатись у наявності в орендодавця права на передачу нерухомого майна в оренду, отже саме з 01.06.2011 р. позивач міг довідатись про відсутність у відповідача права передавати в оренду майно, що є предметом договору.

Крім того, позивач з 31.12.2010 р. входить до складу Броварської районної спілки споживчих товариств, що підтверджується договором б/н від 31.12.2010 р. делегованих повноважень та виконання окремих функцій, а згідно з п. 10 Статуту Броварської районної спілки споживчих товариств члени райспоживспілки мають право брати участь в управлінні справами райспоживспілки, обговорення та прийняття рішень, одержувати від виборчих органів і службових осіб апарату райспоживспілки інформацію з будь-якого питання її діяльності, окрім тієї, що повязана із комерційною таємницею, оскаржувати конференції на Раді райспоживспілки неправильні дії правління і ревізійної комісії.

Отже, строк позовної давності для позову про визнання недійсним спірного договору сплинув 02.06.2014 р., тобто до звернення позивача з позовом, який було подано до господарського суду 29.02.2016 року, про що відповідачем у справі зроблено заяву до винесення рішення.

У позовній заяві позивач не просить відновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропущення строку позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди обєкта нерухомості від 01.06.2011 р. задоволенню не підлягають.

Також, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у сумі 256050,00 грн., які були перераховані позивачем як орендна плата за договором оренди обєкта нерухомості від 01.06.2011 р.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди обєкта нерухомості від 01.06.2011 р., то вимога позивача про стягнення з відповідача коштів у сумі 256050,00 грн., яка обґрунтована ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює правових наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, також не підлягає задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення підписано 30.05.2016 р.

Суддя О.О. Рябцева