РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016Справа №910/2534/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 49 500,00 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Білоконь І.В.- представник, довіреність №165/18 від 18.01.2016 р. (Чуріков А.Д. - представник, довіреність №3336/18 від 19.11.2015 р. у судовому засіданні 19.03.2016 р.);

від відповідача не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди в порядку регресу 49 500 грн., а також стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №00005а5чр від 30.01.2015 страхувальнику страхове відшкодування в сумі 64 716,16 грн., він набув згідно ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки у розмірі 49 500,00 грн. (в межах ліміту відповідальності).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016р. порушено провадження у справі № 910/2534/16 та призначено до розгляду на 29.03.2016р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.03.2016р. розгляд справи відкладено на 14.04.2016 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.04.2016р. продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 27.04.2016р.

В судове засідання 29.03.2016р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

В судові засідання 14.04.2016р. та 27.04.2016р. з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судові засідання 14.04.2016р. та 27.04.2016р. не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 14.04.2016р. та 27.04.2016р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення: №146 та №815 відповідно.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 29.03.2016р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи № ЛВ0020843 від 29.02.2016р., в якому, зокрема, останній підтверджує, що в провадженні господарських судів України та/або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору. Зазначене клопотання долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 29.03.2016 р., яке судом долучено до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 14.04.2016р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи № ЛВ0021474 від 29.03.2016р., яке судом задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 14.04.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли пояснення по справі вих. № ЛВ0021586 від 31.03.2016р. в яких позивач зазначає, що АТ «СК «АХА Страхування» виконало умови Договору страхування укладеного відповідно до Правил «Добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)» та відшкодувало реально завдані збитки, які мають відшкодовуватись страховиком відповідно до ринкової вартості деталей на момент ремонту транспортного засобу. Вищезазначені пояснення долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 14.04.2016р., яке судом долучено до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 27.04.2016р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи № ЛВ0021770 від 14.04.2016р., які судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання позивачем суду не надано.

Про поважні причини неявки представника відповідача в судове засідання суд не повідомлено, доказів на підтвердження причин неможливості забезпечити участь представника Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» у засідання господарського суду 14.04.2016 р. та 27.04.2016 р. відповідач не надав.

Заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судового засідання від відповідача до суду не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду від 17.02.2016 р., від 29.03.2016 р. та від 14.04.2016 р., відповідачем суду не надано.

Відповідно до пункту 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - Постанова №18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно з підпунктом 3.9.2 Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи у судових засіданнях представника позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 27.04.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п. 6 ч. 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

30 січня 2015 р. між Акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (Страховик за Договором, позивач у справі), гр. ОСОБА_3 (Страхувальник за Договором) та Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (Вигодонабувач за договором) було укладено Договір№00005а5чр добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортим засобом (надалі - ТЗ) та іншим майном, вказаними у розділах 5 та 6 цього Договору (п. 1.1 Договору).

Забезпечений транспортний засіб: Nissan Pathfinder, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску (п. 5 Договору страхування).

Місце дії Договору страхування - територія України (п. 13 Договору страхування).

Строк дії Договору страхування з 30.01.2015 р. по 29.01.2016 р. (п. 14.1, п. 14.2 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Як передбачено ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком, за визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Згідно умов п. 20.2.2 Договору страхування до страхових ризиків відносяться, зокрема, збитки внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Згідно первинної довідки ДАІ та розгорнутої довідки №71928312 про дорожньо-транспортну пригоду, сформовану УПС МВС у м. Києві, копії яких наявні у матеріалах справи, 19.08.2015 р. на бульварі Чолоківському, 9/14 в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю ТЗ Nissan Pathfinder, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 та ТЗ BMW 530D, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, який припаркував свій автомобіль та не впевнившись в безпеці дорожньої обстановки, відчинив двері свого ТЗ, внаслідок чого відбулось зіткнення з ТЗ Nissan Pathfinder, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Як вбачається з п.п. 20.2.2 Договору страхування дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до п. 24.1 Договору страхування для підтвердження страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику: повідомлення про подію; заяву на виплату страхового відшкодування, за формою встановленою страховиком, до заяви на виплату страхового відшкодування додаються, зокрема, договір, лист вигодонабувача про особу, якій належить виплатити страхове відшкодування (страхувальник, вигодонабувач або СТО), копія посвідчення водія, що керував ТЗ, довідку ДАІ про ДТП, встановленої форми, повідомлення про ДТП встановленого зразка («Європротокол»), виключно у випадках, передбачених п.24.5 Договору.

Згідно п. 25.1 Договору страхування страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з Договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування (його правонаступника, вигодонабувача) і страхового акту, який складається страховиком.

Страховик повинен скласти страховий акт протягом 7 (семи) робочих днів, починаючи з моменту отримання повідомлення про подію, письмової заяви на виплату страхового відшкодування та інших документів та/або інформації згідно з розділом 24 Договору (п.25.3 Договору страхування).

В подальшому страхувальник звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» з повідомленням від 20.02.2015 р. про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, копії яких наявні у матеріалах справи.

Пунктом 25.10 Договору страхування передбачено, що при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п.25.11 Договору) Вартість частин та деталей береться в розрахунок кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

Як вбачається з п. 25.11 Договору страхування при пошкодження ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої у розділі 10 Договору франшизи по відповідному ризику. Розмір збитків визначається з урахуванням зазначених у розділі 15 умов, а саме, «На базі авторизованої СТО» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначаються виключно, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО. Авторизована СТО - СТО, яка уповноважена здійснювати ремонт та обслуговування транспортних засобів певної марки згідно вимогам заводу-виробника за цінами офіційного дилера на підставі відповідних документів (п.25.11.1 Договору страхування).

Так, вартість відновлювального ремонту ТЗ Nissan Pathfinder, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була визначена ремонтним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» згідно рахунок-фактури №СЧ-0011685 від 01.09.2015 р., калькуляції № від 02.10.2015 р. та калькуляції № від 01.10.2015 р. у сумі 48 582,05 грн., 12 172,13 грн. та 12 307,68 грн., відповідно.

При цьому на підтвердження фактичного виконання ремонтних робіт пошкодженого ТЗ Nissan Pathfinder, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, позивачем надані копії: акту виконаних робіт №ЗН-067652 від 30.10.2015 р. на суму 48 582,05 грн.; видаткової накладної №ЗН-068939 від 30.10.2015 р. на суму 12 172,13 грн.; акту виконаних робіт №ЗН-068940 від 30.10.2015 р. на суму 11 137,68 грн.

Також, в матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція №1.003.15.1 від 27.08.2015 р., складена на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., згідно якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів склала 82 863,43 грн.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» складено страхові акти №1.003.15.12082/VESKO19553 від 11.09.2015 р. та №1.003.15.12082/VESKO21281 від 07.10.2015 р., копії яких наявні у матеріалах справи, відповідно до яких вищевказана ДТП кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату на рахунки: СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» страхового відшкодування у загальній сумі 64 716,16 грн.

Відповідно до п. 25.14 Договору страхування при визначенні страховиком події страховим випадком, страхове відшкодування виплачується протягом 7 робочих днів з дня складання страхового акту. Виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком особі, вказаній у листі вигодонабувача (п. 24.1.2.2 Договору). При пошкодженні ТЗ (у випадках, коли сума відшкодування не перевищує 5 000,00 грн., а також в інших випадках, за погодженням з вигодо набувачем) страхове відшкодування перераховується на СТО.

Також суд звертає увагу, що пунктом 4 Договору страхування страхувальником призначено вигодо набувача - Публічне акціонерне товариство «Круді Агріколь Банк».

Як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено представником позивача, 07 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі - банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - страховик) укладено генеральний договір № ІМА-11-1/2011 про співробітництво із змінами та доповненнями до нього, згідно якого при узгодженні виплати суми страхового відшкодування за договорами страхування (в яких вигодонабувачем визначено банк) страховик направляє на електронну адресу банку реєстр страхових справ, за якими підлягає виплаті страхове відшкодування, а банк, у свою чергу, погоджує або відмовляє в погодженні виплати страхового відшкодування в порядку, визначеному умовами Договору страхування. У випадку погодження страхової виплати банк надає відповідь в електронній формі з відміткою в реєстрі про напрямок страхової виплати.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до умов Договору страхування та генерального договору №ІМА-11-1/2011 від 07.04.11 р. про співробітництво (із змінами та доповненнями до нього) банк погодив виплату страхового відшкодування по страховому випадку, шляхом перерахування коштів в розмірі 64 716,16 грн. безпосередньо на рахунок СТО для оплати робіт по ремонту застрахованого транспортного засобу, що підтверджується наданою позивачем копією відповідного реєстру вигодонабувача.

У відповідності до умов Договору страхування сума страхового відшкодування в розмірі 64 716,16 грн. була перерахована позивачем на розрахунковий рахунок: Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Голосіївський», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №195 468 від 14.09.2015 р. на суму 41 406,35 грн. та №200245 від 08.10.2015 р. на суму 23 309.81 грн.

Заперечень щодо факту та розміру виплати страхового відшкодування за Договором №00005а5чр добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 30.01.2015 р., а також перебування отриманих автомобілем Nissan Pathfinder, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 пошкоджень у причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 19.08.2015 р., відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 64 716,16 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - ОСОБА_3 шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту ТЗ Nissan Pathfinder, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Голосіївський» - СТО, яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.11 р. у справі №42/92, від 07.08.12 р. у справі №2/22, від 01.03.11 р. у справі №47/372, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність рахунок-фактури №СЧ-0011685 від 01.09.2015 р., калькуляції № від 02.10.2015 р., калькуляції № від 01.10.2015 р., акту виконаних робіт №ЗН-067652 від 30.10.2015 р., видаткової накладної №ЗН-068939 від 30.10.2015 р., акту виконаних робіт №ЗН-068940 від 30.10.2015 р., а також платіжних доручень №195 468 від 14.09.2015 р., №200245 від 08.10.2015 р. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Визначаючи вину тієї чи іншої особи у заподіянні шкоди необхідно враховувати, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Закриття кримінального чи адміністративного провадження за правилами КПК України чи КУпАП, відмова у порушені такого провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, вина встановлюється шляхом дослідження та оцінювання судом відповідних процесуальних документів, а у разі відсутності таких, вина конкретних осіб вирішується судом за результатами дослідження та правової оцінки всіх обставин справи.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 16.10.2015р. у справі №760/16923/15-п встановлено, що водій ОСОБА_6 19.08.2015 р. о 13 год. 15 хв., керуючи автомобілем BMW 530D, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, припаркував свій автомобіль на бульварі Чоколівському, 9/14 в м. Києі, проте не впевнившись в безпеці дорожньої обстановки та відсутності перешкод іншим учасникам дорожнього руху, відчинив двері свого транспортного засобу, в результаті чого відбулося зіткнення, чим порушив п.п.2.3 (б), 15.13 Правил дорожнього руху України. Гр. ОСОБА_6 звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КпАП України, обмежившись усним зауваженням та провадження в справі про адміністративне правопорушення зарито.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним зі страховиком договором.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу BMW 530D, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, винного у вчиненні ДТП.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 вищевказаного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За матеріалами справи судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 19.08.2015 р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ТЗ BMW 530D, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, застрахована страхувальником - ОСОБА_6 у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №5342858 (надалі - Поліс), що підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 500,00 грн.; забезпечений ТЗ BMW 530D, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. На час вчинення ДТП, а саме 16.10.2015 р. вказаний Поліс був чинним.

З огляду на вищевикладене, у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача 1 - Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.12 р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право та з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з Претензією вих.№ЛВ0019965 від 25.01.2016 р. про компенсування в порядку регресу витрат позивача у розмірі 50 000,00 грн. у 30-денний термін, починаючи з дня одержання даної вимоги (копія наявна у матеріалах справи), яка була отримана Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» 08.02.2016 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого долучена до матеріалів справи.

Разом з тим, доказів задоволення вимоги позивача про відшкодування шкоди на відповідну суму матеріали справи не містять, вказана заява залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Нормою ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Суд звертає увагу на те, що позивачем виплачено страхове відшкодування у спірній сумі без урахування коефіцієнта фізичного зносу, оскільки відповідно до п. 11 Договору страхування нормативи знецінення ТЗ за період страхування використовуються для визначення суми страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» та при повній загибелі ТЗ.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в спірній сумі (без врахування зносу) на користь страхувальника на підставі вищезазначених рахунок-фактур не суперечить приписам ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за Договором страхування, а Закон України «Про страхування» відповідних застережень не містить.

Крім того, виходячи з положень п. п. 7.38., 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) застрахованого позивачем транспортного засобу Toyota Camry реєстраційний номер НОМЕР_3, 2012 року виписку, приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (19.07.2013 р.) строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених п. 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що фактичні витрати позивача, понесені ним у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, становлять 64 716,16 грн. При цьому, ліміт відповідальності Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, згідно з Полісом АЕ №5342858, становить 50000,00 грн., а розмір франшизи - 500,00 грн..

Згідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 500,00 грн. та 7 175,70 грн. відповідно. Отже, розмір страхового відшкодування, яке підлягає відшкодуванню, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу транспортного засобу Nissan Pathfinder, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріального збитку за даним Полісом за спірним страховим випадком, підлягає зменшенню на розмір франшизи, визначеної Полісом та Договором страхування та становить 64 216,16 грн. (71891,86 грн. - 7 175,70 - 500,00 грн.).

Разом з тим, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Nissan Pathfinder, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом АЕ №5342858 в сумі 50 000,00 грн. за спірним страховим випадком та з урахуванням розміру франшизи 500,00 грн. страхове відшкодування становить 49 500,00 грн.

В свою чергу, як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АХА Страхування» суми в розмірі 49 500,00 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у вказаному розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві.

З урахуванням наявності Полісу АЕ №5342858 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», до якого правомірно заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору №00005а5чр добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 30.01.2015 р. та Полісу АЕ №5342858 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або їх окремих положень суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладені у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 49 500,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. №15-рп/2002 та ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (вул. Саксаганського, 77, м. Київ, 01033, код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070, код 20474912) 49 500,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 03 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон