ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"31" травня 2016 р. Справа № 922/1826/15

Вх. номер 1826/15л

Суддя господарського суду Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши заяву (вх. № 16594 від 19 травня 2016 року) Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського", в порядку ст. 121 ГПК України, по справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С Монятовського", м. Сєвєродонецьк

про стягнення коштів у розмірі 124 970,05 грн.

за участю представників: в засідання суду не з'явились

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2015 року рішенням господарського суду Харківської області по справі № 922/1826/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" до Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського" про стягнення 124 970,05 грн. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" 112 929,36 грн. основного боргу, 11 582,47 грн. пені та 2 490,24 грн. судового збору, в решті позову відмовлено. На виконання вище вказаного рішення 09 червня 2015 року господарським судом Харківської області було видано відповідний наказ та направлено на адресу стягувача.

19 травня 2016 року до господарського суду Харківської області від Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського" надійшла заява (вх. № 16594 від 19 травня 2016 року), в порядку ст. 121 ГПК України, в якій останній просить суд: відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 25 травня 2015 року по справі № 922/1826/15 на двадцять чотири місяці, до 01 травня 2018 року; розстрочити виконання судового рішення господарського суду Харківської області від 25 травня 2015 року по справі № 922/1826/15 на 24 місяці починаючи із 01 травня 2018 року по 01 травня 2020 шляхом щомісячної сплати коштів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 травня 2016 року прийнято до розгляду заяву (вх. № 16594 від 19 травня 2016 року) Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського", в порядку ст. 121 ГПК України, розгляд призначено на 31 травня 2016 року.

31 травня 2016 року через канцелярію суду від стягувача надійшли письмові пояснення по справі № 922/1826/15 (вх. № 17900 від 31 травня 2016 року) та клопотання про перенесення судового засідання по справі № 922/1826/15 (вх. № 17901 від 31 травня 2016 року). Дані документи судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання учасники судового процесу своїх уповноважених представників не направили, про час, дату та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, що підтверджується Витягами з відстеження пересилань поштових відправлень та клопотанням стягувача про перенесення судового засідання (арк. спр. 152-155, 158-159). Водночас, судом з'ясовано, що заявником (боржником) не виконано вимоги ухвали господарського суду Харківської області від 23 травня 2016 року по справі № 922/1826/15та та не надано до суду доказів в обґрунтування поданої ним заяви; нормативного та правого обґрунтування застосування одночасно відстрочення та розстрочення виконання рішення суду з огляду на приписи ч. 1 ст. 121 ГПК України.

Суд, розглянувши клопотання стягувача про перенесення судового засідання (вх. № 17901 від 31 травня 2016 року), враховуючи законодавчо обмежений строк розгляду відповідної категорії заяв (10 днів відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України), відмовляє в задоволенні вказаного клопотання представнику стягувача.

Дослідивши заяву заявника (боржника), надані до матеріалів справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

В обґрунтування заяви про відстрочення та розстрочення виконання рішення по справі № 922/1826/15 від 25 травня 2016 року заявник (боржник) посилається на те, що на відкриті рахунки ПАТ "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського" накладено арешти в межах виконавчого провадження ВП № 50245043, що унеможливлює повне виконання боргових зобов'язань перед кредитором. Зазначає, що боржник знаходиться зараз у важкому фінансовому становищі, не має коштів для оплати і позбавлений можливості проводити будь-які платеж, у тому числі обовязкові. Крім того, зазначає, що з червня 2014 року ведення господарської діяльності в м. Луганському та виконання нормативних актів України щодо здійснення платежів стало неможливим у зв'язку з проведенням антитерористичної операції (АТО) в Луганській області. На момент подачі заяви АТО триває і рішення про її припинення не прийнято. Водночас у зв'язку із загостренням соціальної та економічної ситуації на сході України, введенням в дію Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області, заявник (боржник) обмежений щодо можливостей з отримання необхідних для безперебійного функціонування підприємства товарно-матеріальних цінностей, а також позбавлений можливості щодо реалізації готової продукції, що призвело до неможливості отримання прибутку підприємством. Враховуючи вище викладене, заявник (боржник) просить надати відстрочку та розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 25 травня 2015 року по справі № 922/1826/15. маючи на меті добровільне погашення заборгованості перед стягувачем, за для уникнення накладення арештів на розрахункові рахунки та майно боржника з боку виконавчої служби, що в подальшому може перешкодити швидкому виконанню рішення.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. У відповідності до ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, набувши законної сили, виконуються в порядку, встановленому цим Кодексом і Законом України "Про виконавче провадження". Частиною 1 статті 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду здійснюється на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як вбачається з вимог ст. 121 ГПК України, задоволення заяви про розстрочку або відстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як роз'яснив пленум Вищого господарського суду України в п. п. 7.1.2. п.7.1., п. 7.2. постанови № 9 від 17.10.2012 р. господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення). Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Підставою для відстрочки, розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення. Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, має право відстрочити виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення. Обов'язковою умовою надання розстрочки чи відстрочки є, зокрема, не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об'єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, які, до того ж, мають бути винятковими, але й реальна можливість виконання такого рішення в подальшому.

Згідно п.10 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження № 14 від 26.12.2003 р." "при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення".

Всупереч вимогам, заявником (боржником) не надано суду належних доказів на підтвердження важкого фінансового стану товариства та обставин, що ускладнюють виконання рішення суду у справі № 922/1826/15 від 25 травня 2015 року, зокрема доказів відсутності коштів на усіх рахунках боржника відкритих в фінансових установах, а саме в: ПАТ "Укрсиббанк"; ПАТ "ОСОБА_1 МКБ"; філії ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України"; філії Головного управління по м. Києву та Київській області ПАТ "Державний ощадний банк України"; ПАТ "Банк "Кліринговий дім" (наявність відповідних рахунків вбачається з постанови про арешт коштів боржника ВП № 50245043 від 22 лютого 2016 року); податкових, фінансових звітностей, які б свідчили про збитковість діяльності товариства, тощо.

Посилання заявника (боржника) на те, що він мав та має на меті добровільно виконати вище вказане рішення суду, однак накладення арешту на рахунки підприємства та виникнення форс-мажорної обставини унеможливлюють таке виконання, не знаходить свого правового обґрунтування з огляду на те, що рішення у даній справі було винесено в травні 2015 року, накладення арешту на рахунки підприємства відбулося в лютому 2016 року, а форс-мажорні обставини в серпні 2014 року. Тобто, форс-мажор виник раніше, ніж було винесено рішення у даній справі, а арешт коштів було накладено майже через рік після винесення рішення у справі № 922/1826/15.

Водночас, суд зазначає, що заявник в одній заяві просить суд і відстрочити і розстрочити виконання рішення суду, та, на виконання вимог ухвали господарського суду Харківської області від 23 травня 2016 року, не визначив коло вимог за якими звернувся до суду за статтею 121 ГПК України. Зміст зазначеної статті, водночас, не передбачає можливості одночасного застосування відстрочення та розстрочення виконання рішення суду. Визначення ж способу, передбаченого ст. 121 ГПК України, не віднесено до компетенції суд, оскільки останній зобовязаний розглянути подану заявником заяву та, в залежності від конкретних обставин, або її задовольнити, або відхилити.

Згідно зі ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, та приймаючи до уваги неподання боржником належних доказів в обґрунтування поданої заяви, не визначення коло вимог за якими він звернувся до суду (розстрочення або відстрочення рішення суду) та законодавче обмеження проведення судом відповідного визначення, беручи до уваги характер господарських правовідносин, що виникли між сторонами, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан та можливість настання негативних наслідків в першу чергу для держави при затримці виконання рішення господарського суду, суд не розцінює наведені в заяві заявником обставини як виняткові, що дають право для надання розстрочки та відстрочення виконання рішення суду і не вбачає достатніх підстав для задоволення даної заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 22, 43, 86, 121 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватному акціонерному товариству "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського" в задоволенні заяви (вх. № 16594 від 19 травня 2016 року) про відстрочення та рострочення виконання рішення суду у справі № 922/1826/15 від 25 травня 2015 року, в порядку ст. 121 ГПК України.

Суддя Калініченко Н.В.