ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" травня 2016 р. Справа № 918/294/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальності "ІНКО-ФУД БЕРДИЧІВ"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 33 245,31 грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 11 січня 2016 року);

Від відповідача: не з'явився

Статті 20,22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНКО-ФУД БЕРДИЧІВ" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 33 245,31 грн., з яких: 32 357,35 грн. основного боргу, 299,56 грн. 3 % річних, 588,40 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 20 квітня 2016 року порушено провадження у справі № 918/294/16, розгляд справи призначено до слухання на 12 травня 2016 року.

Ухвалою суду від 12 травня 2016 року розгляд справи відкладено на 26 травня 2016 року.

Ухвалою суду від 26 травня 2016 року судом припинено провадження у справі № 918/294/16 в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 30 408,00 грн. на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з врахуванням заяви про часткове припинення провадження у справі.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, причин неявки не повідомив, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням відділення поштового зв'язку, яке повернулось до суду з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

Як роз'яснив пленум Вищого господарського суду України у п.п. 3.9.1., 3.9.2. постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, які подані учасниками судового процесу, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних (а.с. 10-15) в листопаді - грудні 2015 року та січні-лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів (позивач, постачальник) поставило Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (відповідач, одержувач) товар на загальну суму 38 357,35 грн.

Згідно з інформацією з прибуткового касового ордеру № 1341 від 18 грудня 2015 року відповідач частково оплатив поставлений товар на суму 6 000,00 грн.

В подальшому, після порушення провадження у справі, відповідачем частково оплачено суму основної заборгованості, у зв'язку з чим судом припинено провадження у справі в частині вимог про стягнення 30 407,35 грн. основної заборгованості.

Відтак після часткового припинення провадження у справі нерозглянутими лишились позовні вимоги про стягнення 1 950,00 грн. основної заборгованості 299,56 грн. 3% річних, 588,40 грн. інфляційних.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до положень частин 1,2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого не встановлена обов'язкова письмова форма вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як визначено у частині 2 статті 202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема у ч.1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень частини 1 та частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо позовних вимог про стягнення суми заборгованості що складає 1 950,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № @2PL183790 від 14 квітня 2016 року відповідач сплатив частину заборгованості що складає 1 950,00 грн.

Слід зазначити, що вказану заборгованість відповідач сплатив до звернення позивача з позовом до суду (19 квітня 2016 року), відтак суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 1 950,00 грн. основної заборгованості у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю заявлення таких вимог.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведеної норми закону позивач нарахував відповідачу 3 проценти річних в сумі 299,56 грн. та інфляційних втрат в сумі 588,40 грн.

Перевіривши їх нарахування, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок не є правильним, здійснивши власний перерахунок 3 % річних та інфляційних суд вважає, що до задоволення підлягають позовні вимоги про стягнення 276,98 грн. 3 % річних та 365,84 грн. інфляційних втрат.

Щодо розподілу судових витрат, за розрахунком суду 1 260,36 грн. судового збору може бути повернуто позивачу у зв'язку з припиненням провадження у справі в порядку статті 7 Закону України "Про судовий збір", 90,98 грн. покладаються на позивача у зв'язку з частковою відмовою в позові про стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та річних, та 26,64 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв'язку з частковим задоволенням позову.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (33001, АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (13300, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Білопільська 131, код 38284164) 276 (двісті сімдесят шість) грн. 98 коп. 3 % річних, 365 (триста шістдесят п'ять) грн. 84 коп. інфляційних, 26 (двадцять шість) грн. 64 коп. судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 1950,00 грн. основної заборгованості, 22,58 грн. 3% річних, 222,56 інфляційних втрат -відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

повне рішення складено 30 травня 2016 року

Суддя Качур А.М.