РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р. Справа № 906/33/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання ВеличкоК.Я.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення господарського суду Житомирської області від 28.03.16 р.

у справі № 906/33/16 (суддя Гансецький В.П. )

позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування"

відповідач ОСОБА_2 підприємство "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 156 126,20 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.03.2016 року у справі №906/33/16 в позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 156126,20 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

В судове засідання представники сторін не з'явилися. При цьому, від позивача та відповідача на адресу апеляційного суду надійшли клопотання про відкладення розгляду скарги на іншу дату.

Крім того, від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в господарському суді міста Києва.

Вищевказані клопотання позивача та відповідача апеляційним судом відхиляються, оскільки ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, таким представником може бути сам керівник, головний бухгалтер, бухгалтер, інші працівники підприємства або представники на підставі доручення, які не перебувають з ним у трудових відносинах.

Вищий господарський суд в п. 3.9.2. постанови пленуму від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу судами першої інстанції" зазначив, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням конкретних обставин спору може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням тощо). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь в судовому засіданні іншого представника згідно з частиною першою-п'ятою статті 28 ГПК України з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Крім того, колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що у разі неможливості забезпечення явки представника у судове засідання, сторона у справі не позбавлена права надавати свої вимоги і заперечення в письмовому вигляді.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідно до п.4 ухвали апеляційного суду від 20.04.2016 року передбачено, що неявка представників сторін в судове засідання в разі повідомлення їх належним чином не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.08.2012 року між ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" (позивач/страховик) та ТОВ "Транс-Груп ЛТД" (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 035-а/12хм, згідно якого страховик застрахував автомобіль Skoda Superb з державним номерним знаком ВХ 5333 ВЕ (а.с. 53-57).

10.12.2012 року о 18 год. 30 хв. на 102км.+850м. автодороги Київ - Чоп трапилась дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП) за участю вказаного застрахованого автомобіля Skoda Superb з державним номерним знаком ВХ 5333 ВЕ під керуванням працівника ТОВ "Транс-Груп ЛТД" гр.ОСОБА_3 та автомобіля марки Volkswagen Passat з державним номерним знаком АІ 9020 ВС під керуванням гр.ОСОБА_4, внаслідок чого автомобіль Skoda Superb отримав механічні пошкодження.

Факт зазначеної ДТП підтверджується довідкою ВДАІ Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області (а.с.49).

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 10.01.13р. гр.ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 400,00 грн. (а.с.10).

Постановою апеляційного суду Київської області від 18.03.2013 року постанову Ірпінського міського суду від 10.01.2013р. скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях гр.ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення (а.с.11-12).

Вказана постанова обгрунтована тим, що водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем Volkswagen Passat з державним номерним знаком АІ 9020 ВС та виконуючи маневр розвороту, не надав переваги в русі автомобілю марки Skoda Superb з державним номерним знаком ВХ 5333 ВЕ, який рухався у зустрічному напрямку, оскільки не мав можливості виявити вказаний автомобіль у зв'язку з наявністю снігового замету, який утворився при прибиранні дороги працівниками дорожніх служб та обмежував видимість як для водія ОСОБА_4, так і для водія ОСОБА_3

Згідно висновку № 534/12 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Skoda Superb, реєстр. № НОМЕР_1 від 20.12.12р., розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Skoda Superb становить 249417,31 грн. (а.с.21-32).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 1.001.12.04847/VESКО1151 від 15.01.13р. (а.с. 50-51) та умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 035-а/12хм від 20.08.12р. (а.с. 53-57), розмір страхового відшкодування складає 156126,20 грн., з яких 153123,16 грн. було перераховано потерпілій особі, а щодо 3003,00 грн. проведено зарахування зустрічних з страхувальником грошових вимог відповідно до п.28.25 договору добровільного страхування наземного транспорту № 035-а/12хм від 20.08.12р. (а.с.4).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору добровільного страхування на підставі страхового акту №1.001.12.04847/vesko1151 від 15.01.2013 року, згідно платіжного доручення №2881 від 17.01.2013 р. страховиком було сплачене страхове відшкодування в розмірі 153123,16 грн.

Посилаючись на приписи ст.ст. 993, 1191, 1192, 1172 ЦК України та норми ст.27 Закону України "Про страхування", позивач зазначає, що з моменту виплати страхового відшкодування отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки - ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України", оскільки дорожно-транспортна пригода відбулась внаслідок невиконання своїх службових обов'язків майстром ОСОБА_5 - працівником філії "Коростишівський райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор", а саме - неліківідацією снігових заметів.

З огляду на викладене, ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулася до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення в порядку регресу з ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" збитків в розмірі 156 126,20 грн.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" збитків в розмірі 156 126,20 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Пункт 3 статті 20 Закону України "Про страхування" визначає, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частина 1 статті 990 Цивільного кодексу України визначає, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частина 1 статті 1191 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище, позивач звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що дорожно-транспортна пригода відбулась внаслідок невиконання своїх службових обов'язків майстром ОСОБА_5 - працівником філії "Коростишівський райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор", а саме - неліківідацією снігових заметів.

Вищевказане, на думку позивача, підтверджується:

- висновком спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України в Житомирській області № 3/9 від 06.03.13р., згідно якого, з технічної точки зору, наявність снігової навали висотою 1,6 м. та шириною 6 м. на зовнішньому боці розвороту на 102 км. автошляху Київ-Чоп, впливала (обмежувала) оглядовість зустрічної смуги руху з робочого місця водія автомобіля Volkswagen Passat з державним номерним знаком АІ 9020 ВС під керуванням водія ОСОБА_4 (а.с.13,14);

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АА2 № 378275, який складений 11.12.2013р. на майстра ОСОБА_5 - за неліквідацію снігових заметів (а.с.16);

- приписом Державної автомобільної інспекції № 12 від 11.12.2013р. на ліквідацію снігових заметів (а.с.15).

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними посилання позивача на протокол про адміністративне правопорушення серії АА2 № 378275, складений на майстра ОСОБА_5 за неліквідацію снігових заметів (а.с.16) та припис Державної автомобільної інспекції № 12 від 11.12.13р. на ліквідацію снігових заметів (а.с.15), оскільки вони не стосуються даної дорожно-транспортної пригоди.

Крім того, у вказаних документах зазначено дорогу - Коростишів - Кошарища, яку обслуговує філія "Коростишівський райавтодор" ДП "Житомирський облавтдор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", тоді як ДТП сталася на 102км.+850м. автодороги Київ - Чоп (згідно довідки ВДАІ Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області (а.с.49)), яку філія не обслуговує, що підтверджується довідкою від 15.06.2015р. № 65 (а.с.84).

Не є належним і допустимим доказом в розуміння ст.ст. 33-34 ГПК України і висновок спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України в Житомирській області № 3/9 від 06.03.13р. (а.с. 13-14), оскільки даний висновок здійснено на підставі доказів, наданих на дослідження зацікавленою особою - адвокатом водія ОСОБА_4, ці докази господарському суду на дослідження не надавались.

Згідно частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27,03,1992р. №6 "Про практику розгляду судуми цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (із змінами та доповненнями) розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Вина певної особи у скоєній дорожньо - транспортній пригоді встановлюється у визначеному порядку відповідним судом лише в адміністративному провадженні згідно КУпАП. Доданою до матеріалів справи Постановою апеляційного суду Київської області від 18.03.2013 року у справі №367/5/12 не встановлено вини службової особи, яка є відповідальною за утримання в належному стані відповідної ділянки дороги.

Наявні в матеріалах справи документи не надають господарському суду апеляційної інстанції можливості встановити наявність вини відповідача.

Зокрема, апеляційним судом враховується також те, що на місце аварії працівники дорожньої організації не викликалися, не приймали участі в обстеженні ділянки дороги - 102км.+850м. автодороги Київ - Чоп, не підписували схеми та акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі з відповідними замірами; у журналі обліку ДТП, який ведеться на підприємстві ДП "Житомирський облавтодор" відсутній запис про дану пригоду (а.с. 80-81). Крім того, у відомостях № 9123182, сформованої АІПС ДТП у розділі 3 "Наявні недоліки утримання вулично-дорожньої мережі на місці ДТП": зазначено, що "Недоліки утримання дороги відсутні", а дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення гр.ОСОБА_4 правил надання безперешкодного проїзду (а.с.18).

Крім того, позивачем не додані до матеріалів справи докази, які б однозначно підтверджували відсутність вини водія (дотримання ним безпечних умов руху автомобіля відповідно до дорожніх та погодніх умов) та визначали вину відповідача.

Виплата позивачем страхового відшкодування страхувальнику на виконання умов договору страхування не може бути однозначною підставою стягнення такої суми виплат у регресному порядку з відповідача у даній справі.

Докази притягнення до відповідальності будь - яких інших осіб із приводу ДТП, що стало підставою для страхового відшкодування, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, зокрема, про вину відповідача в нанесенні заявленої до відшкодування матеріальної шкоди та причинового зв'язку між видом та вартістю завданої шкоди та неправомірною бездіяльністю відповідача, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" залишити без задоволення. Рішення господарського суду Житомирської області від 28.03.2016 року у справі №906/33/16 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.