РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016Справа №910/6404/16

За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

2) Київська міська рада

про виселення з орендованого майна та демонтаж конструкції

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Василенко Т.О.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Комунального підприємства «Київський метрополітен» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про виселення з орендованого майна (частини вестибюлю), визначену належними йому тимчасовими огороджуючими конструкціями згідно з викопіюванням з схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 3,4 кв.м. та демонтаж належних йому тимчасових огороджуючих конструкцій (кіоски), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 3,4 кв.м.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/6404/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 11.05.2016 р., до участі в справі залучено третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київську міську раду, зобов'язано сторін та третіх осіб надати певні документи та пояснення.

Через відділ діловодства суду 10.05.2016 р. від третьої особи-1 надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких остання просила розглядати справу за її відсутності.

Через відділ діловодства суду 10.05.2016 р. від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з його хворобою.

Представник позивача в судовому засіданні 11.05.2016 р. заперечив проти задоволення даного клопотання, надав суду на виконання вимог ухвали суду оригінали документів, для огляду в судовому засіданні, надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Розглянувши дане клопотання представника відповідача, суд його відхилив з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Також відповідачем не виконано вимог ухвал суду у даній справі, оскільки він міг подати витребуваний судом письмовий відзив на позовну заяву через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва, як він це зробив, подавши клопотання про відкладення розгляду цієї справи.

Однак, відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався, у зв'язку з чим це клопотання визнається судом необґрунтованим та підлягає відхиленню.

Відповідач уповноважених представників у судове засідання 11.05.2016 р. не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав.

Представники третіх осіб у судове засідання 11.05.2016 р. не з'явилися, про призначене судове засідання були повідомлені належним чином, третя особа-2 про причини неявки не повідомила, вимог ухвали суду не виконала.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 р. відкладено розгляд справи до 25.05.2016 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача в призначене судове засідання, невиконанням відповідачем та третьою особою-2 вимог ухвали суду.

Через відділ діловодства суду 25.05.2016 р. від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/6404/16 до вирішення Господарським судом міста Києва справи № 910/8428/16 про визнання продовженим (пролонгованим) договору № 216-У (Ор)-11 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 15.10.2011 р. до 12.10.2017 р., яка перебуває у провадженні судді Сівакової В.В.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.05.2016 р. надав суду відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи; підтримав заяву про зупинення провадження, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 25.05.2016 р. заперечив проти задоволення даного клопотання та надав суду на виконання вимог ухвали суду оригінали документів, для огляду в судовому засіданні.

Господарський суд міста Києва, розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 910/6404/16 до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/8428/16 про визнання продовженим (пролонгованим) договору № 216-У (Ор)-11 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 15.10.2011 р. до 12.10.2017 р., відхилиі його з наступних підстав.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі, зокрема, у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Згідно з п. 3.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанці»," відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Суд зазначив, що обставини та факти, які є предметом розгляду справи № 910/8428/16, можуть бути встановлені при розгляді справи № 910/6404/16.

Крім того, обставин, які б свідчили про неможливість розглядати дану справу, господарським судом не встановлено.

Представник позивача також надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити у позові з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву.

Представники третіх осіб у призначене судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; третя особа-2 про причини неявки не повідомила, вимог ухвали суду не виконала.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, для забезпечення принципів рівності змагальності сторін у справі, недопущення порушення прав охоронюваних законом інтересів третіх осіб, невиконанням третьою особою-2 вимог ухвали суду, беручи до уваги неявку представників третіх осіб у призначене судове засідання, та для дослідження доказів у справі, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 25.05.2016 р. розгляд справи відклав та призначив на 01.06.2016 р.; повторно зобов'язав третю особу-2 надати суду письмові пояснення по суті спору.

Представник позивача в судовому засіданні 01.06.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання 01.06.2016 р. не з'явилися, про поважні причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; третя особа-2 вимоги ухвали суду від 25.05.2016 р. у даній справі не виконала.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача та третіх осіб про час і місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представників вищезазначених учасників судового процесу.

У судовому засіданні 01.06.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (надалі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - орендар) було укладено договір оренди № 216-У(Ор)-11 від 15.10.2011 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київради від 28.12.2010 р. № 517/5329 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди за адресою: АДРЕСА_2, для торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п. 5.2 Статуту КП «Київський метрополітен», його майно є комунальною власністю територіальної громади м. Києва і закріплене за ним на праві господарського відання.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов'язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Відповідно до п. 2.1. договору, об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 3,4 кв.м., згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ (малої архітектурної форми), що складає невід'ємну частину цього договору.

Вартість об'єкта оренди згідно з затвердженим 26.08.2011 р. звітом про експертну (незалежну) оцінку станом на 31.03.2011 р. становить 26 500,00 грн. без ПДВ (п. 2.2. договору).

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен» (п. 2.4. договору).

Згідно з п. 3.1. договору, за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 28.12.2010 р. № 517/5329 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 р. № 34/91, та на дату підписання договору місячний розмір якої відповідно з розрахунком орендної плати (додаток № 2), що є невід'ємною частиною цього договору, становить: 129,90 грн. за 1 кв. м. орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на серпень 2011 року складає 441,67 грн. без ПДВ.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору, додатково орендар сплачує орендодавцю разом з орендною платою: податок на додану вартість у розмірах, порядку, визначених законодавством України, який сплачується разом з орендною платою. Також орендар відшкодовує орендодавцю витрати на утримання об'єкта оренди за окремим договором, укладеним з орендодавцем.

Згідно з п. 3.5. договору, оплата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Пунктом 3.6. договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

У відповідності до п. 3.8. договору, вартість витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внугрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т. ч.: покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо, не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо на підставі договорів, укладених орендарем з організаціями, що надають такі послуги.

Згідно з п. 3.9. договору, зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді авансової орендної плати в розмірі не менше, ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання договору. Орендодавець зараховує авансовий платіж як орендну плату за два місяці. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться відповідно до Методики розрахунку орендної плати.

Відповідно до п. 3.10. договору, орендар має право сплачувати орендну плату авансом за будь-який період в межах строку дії договору. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться у відповідності до Методики розрахунку пропорції розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем (балансоутримувачем) та порядку використання орендної плати і порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва.

Пунктом 4.1. договору визначено, що орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. У разі непідписання акта приймання-передачі в силу вступає рішення Київради.

Згідно з п. 4.2. договору, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

За умовами п. 4.9. договору, орендар зобов'язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожити комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття, технічне обслуговування обладнання і т.п.) за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання, та пропорційну орендованій площі частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, та послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж.

У місячний термін після укладення цього договору орендар повинен надати орендодавцю копії договорів, передбачених цим підпунктом.

Відповідно до п. 4.14. договору, орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14. в силу вступає рішення Київради. При цьому оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку поточного платежу орендодавець порушує справу в господарському суді про дострокове розірвання договору та примусове виселення орендаря.

Відповідно до п. 6.7. договору, при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

За умовами п. 7.5. договору, у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Пунктом 8.5.6. додаткової угоди № 1 від 15.10.2011 р. до договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 216-У(Ор)-11 від 15.10.2011 р. обумовлено, що у разі припинення дії цього договору, орендар звільняє орендовану частину приміщення вестибюлю АДРЕСА_2 в термін, визначений п. 4.14. цього договору від своїх огороджуючи конструкцій. При невиконанні орендарем зазначених у цьому пункті договору умов, орендодавець самостійно, на власний розсуд, розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіосками).

В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

У відповідності до п. 9.7. договору, на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами.

Згідно з п. 9.1. договору, даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 15.10.2011 р. до 13.10.2014 р. (2 роки 364 дні).

На виконання умов договору Комунальне підприємство «Київський метрополітен» передало ФОП ОСОБА_1 орендоване приміщення за актом приймання-передачі майна в оренду від 01.11.2011 р., підписаним та скріпленим печатками сторін.

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що враховуючи норми ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст. 764 ЦК України, КП «Київський метрополітен» листом від 17.10.2014 р. № 22 було повідомлено відповідача про те, що договір оренди № 216-У (Ор)-11 від 15.10.2011 р. продовжуватись не буде та необхідність звільнити орендоване майно.

Однак, ФОП ОСОБА_1 не виконав умови п. 4.14. та 8.5.6. договору, проігнорував вимогу щодо звільнення орендованого майна від тимчасових конструкцій та фактично продовжив використовувати об'єкт оренди.

За таких обставин, Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про виселення з орендованого майна (частини вестибюлю), визначену належними йому тимчасовими огороджуючими конструкціями згідно з викопіюванням з схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 3,4 кв.м. та демонтаж належних йому тимчасових огороджуючих конструкцій (кіоски), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 3,4 кв.м.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Пунктом 9.7. договору передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами.

За умовами ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

З вказаних правових норм вбачається, що після закінчення строку дії договору оренди орендар зобов'язаний звільнити орендоване приміщення та передати його орендарю.

У відповідності до п. 7.5. договору, у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

За приписами ч. 1 ст. 782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Київський метрополітен» виконало залежним чином свої зобов'язання за договором оренди № 216-У(Ор)-11 від 15.10.2011 р. щодо передачі об'єкту оренди орендарю, тоді як ФОП ОСОБА_1 свої зобов'язання за даним договором щодо повернення об'єкту оренди не виконав, у зв'язку з чим КП «Київський метрополітен» підтримує позовні вимоги щодо виселення та зобов'язання демонтувати тимчасові конструкції (кіоски), і просить їх задовольнити.

Відповідно до п. 2.4. договору № 216-У(Ор)-11 від 15.10.2011 р., об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен».

Оскільки майно, що передане в оренду є комунальною власністю, то до зазначених правовідносин, крім норм, визначених Цивільним кодексом України, також застосовуються норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Крім того, особливості передачі в оренду майна територіальної громади міста Києва визначаються Положенням про оренду майна територіальної громади м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 р. № 415/1280.

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у письмовому поясненні просив суд задовольнити позовні вимоги КП «Київський метрополітен» в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що КП «Київський метрополітен» не є власником орендованого майна, а відтак має право здавати в оренду, надавати іншим підприємствам, організаціям та установам безоплатно в тимчасове користування або в позику належні йому будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар, а також списувати їх з балансу в установленому порядку.

04.09.2014 р. відповідач листом № 102 звернувся до належного орендодавця орендованого приміщення - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), уповноваженого здійснювати управління комунальним майном територіальної громади м. Києва в структурі виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації, з проханням продовжити термін дії спірного договору оренди строком на 2 роки 364 дні, та надав документи для оформлення договору оренди. Однак, відповіді на даний лист відповідач не отримав.

16.09.2014 р. відповідач листом № 138 звертався до КП «Київський метрополітен» з проханням надати всі необхідні документи для звернення до Головного управління комунальної власності міста Києва щодо продовження договору № 216-У(Ор)-11 від 15.10.2011 р.

30.10.2014 р. відповідач повторно звернувся до КП «Київський метрополітен» з листом № 217 щодо продовження терміну дії договору № 216-У(Ор)-11 від 15.10.2011 р.

Однак, КП «Київський метрополітен» листом від 17.10.2014 р. № 22 було повідомлено відповідача про те, що договір оренди № 216-У (Ор)-11 від 15.10.2011 р. продовжуватись не буде та необхідність звільнити орендоване майно.

Таким чином, на думку відповідача, оскільки відмову від продовження строку дії спірного договору від належного орендодавця орендованого приміщення - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не було отримано, то договір № 216-У (Ор)-11 від 15.10.2011 р. відповідач вважає продовженим на термін до 12.10.2017 р., у зв'язку з чим продовжує користуватись орендованим майном.

Господарський суд не приймає доводи відповідача, оскільки відповідно до п. 2.4. договору оренди № 216-У(Ор)-11 від 15.10.2011 р., об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен».

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальними громадами сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядженнями об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

Пунктом 5.2. Статуту КП «Київський метрополітен» передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника (ст. 136 Господарського кодексу України).

Предметом діяльності КП «Київський метрополітен» у відповідності до п. 3.2. Статуту КП «Київський метрополітен» є, в тому числі, надання в оренду приміщень, обладнання іншим підприємствам та установам.

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що враховуючи норми ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст. 764 ЦК України, КП «Київський метрополітен» листом від 17.10.2014 р. № 22 було повідомлено відповідача про те, що договір оренди № 216-У (Ор)-11 від 15.10.2011 р. продовжуватись не буде та необхідність звільнити орендоване майно.

Однак, ФОП ОСОБА_1 не виконав умови п. 4.14. та 8.5.6. договору, проігнорував вимогу щодо звільнення орендованого майна від тимчасових конструкцій та фактично продовжував використовувати об'єкт оренди.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про припинення строку дії договору оренди № 216-У(Ор)-11 від 15.10.2011 р.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо виселення орендаря та зобов'язання демонтувати тимчасові ороджуючі конструкції (кіоски), а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, а тому позовні вимоги про виселення з нерухомого майна та демонтування тимчасової огороджуючої конструкції (кіоски), що належить ФОП ОСОБА_1 , визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) з орендованого за договором оренди від 15.10.2011 № 216-У(Ор)-11 нерухомого майна (частини вестибюлю АДРЕСА_2, загальною площею 3,4 кв.м., визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ.

3. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 3,4 кв.м., згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (проспект Перемоги, 35, м. Київ, 03056, ) 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.06.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина