РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016Справа №910/6883/16
За позовом Київського національного лінгвістичного університету

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

про стягнення 42 311,60 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

від позивача: Шовкун Ю.М. (довіреність 3 7/01 від 06.01.2016)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський національний лінгвістичний університет (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 42 311,60 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6651 від 11.11.2013 та за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна від 11.11.2013 у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 36 902,91 грн. У зв'язку із прострочення виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховані 4 882,64 грн. - пені, 526,05 грн. - 3 % штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 порушено провадження по справі № 910/6883/16, розгляд справи призначено на 12.05.2016.

В судове засідання 12.05.2016 з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання 12.05.2016 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 12.05.2016 представник позивача надав письмові пояснення по справі, у яких просив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, розгляд справи відкладено на 26.05.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

26.05.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі.

Представник третьої особи у судове засідання 26.05.2016 не з'явився.

У судовому засіданні 26.05.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, надав усні пояснення по справі та документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 26.05.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

У відповідності до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи надсилались на адресу відповідача (вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), а відтак, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Також, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, оскільки, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, відповідачем суду не надано, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 26.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.11.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6651(далі - договір оренди), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення (далі - майно) загальною площею 130,20 кв. м., розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на 1-му поверсі, що перебуває на балансі Київського національного лінгвістичного університету, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31 липня 2013 p. і становить 1 586 645,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 2.1 договору оренди, орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

11.11.2013 між орендодавцем та орендарем підписано Акт приймання-передавання орендованого майна за адресою: АДРЕСА_2.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - липень 2013 - 2031,39 грн. без ПДВ (п. 3.1 договору оренди).

Згідно з п. 3.3 договору оренди, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Положеннями п. 3.6 договору оренди встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.7. договору оренди передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно із п. 3.8. договору оренди, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Пунктом 5.3. договору оренди передбачено, що орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 11 листопада 2013 до 11 листопада 2014 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п. 10.1., п. 10.4. договору оренди).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за договором оренди в частині сплати орендної плати за період з квітня 2015 по лютий 2016, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 22 644,51 грн. Також, позивачем здійснено нарахування пені у розмірі 3 810,53 грн., та штраф у розмірі 526,05 грн.

Крім того, відповідно до п. 5.11 договору оренди, орендар зобов'язується здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоугримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

11.11.2013 між Київським національним лінгвістичним університетом (далі - балансоутримувач) та ОСОБА_1 (далі - орендар) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна (далі - договір про відшкодування витрат), відповідно до п. 1.1. якого балансоутримувач - Київський національний лінгвістичний університет, забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим Договором.

Положеннями п. 4.1 договору про відшкодування витрат балансоутримувача встановлено, що розмір плати за обслуговування будівлі, прибуткової території, утримання приміщень будівлі залежить від складу робіт і послуг, які надаються балансоутримувачу житлово-експлуатаційними, ремонтно-будівельними організаціями та іншими суб'єктами господарювання, і визначається додатком до договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, що є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 4.3,4.4 договору про відшкодування витрат балансоутримувача, відшкодування витрат балансоутримувачу за санітарне обслуговування прибудинкової території, технічне обслуговування будівлі, комунальні послуги та податку на землю здійснюється орендарем на підставі рахунку-фактури. Рахунок-фактуру балансоутримувач надає орендарю щомісячно до 15-го числа поточного місяця. Орендар протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання рахунку-фактури згідно з п. 4.3. цього Договору зобов'язаний вносити плату на рахунок балансоутримувача.

При несвоєчасному внесенні плати з Орендаря стягується пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки (п. 4.5 договору про відшкодування витрат балансоутримувача).

Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 11 листопада 2013 до 11 листопада 2014 включно. В разі пролонгації строку дії Договору №6651 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 11 листопада 2013 року, даний Договір вважається продовженим на той же строк, що й Договір № 6651 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 11 листопада 2013 року, та на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п. 6.1, 6.3 договору про відшкодування витрат балансоутримувача).

Додатками до договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг сторони погоджували перелік та вартість комунальних послуг, експлуатаційних витрат та податків, які підлягають відшкодуванню відповідачем.

У зв'язку із неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача, у відповідача утворилась заборгованість із відшкодування податку на землю у розмірі 4 527,24 грн., із відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна у розмірі 9 731,16 грн., крім того, позивачем нараховано пеню у розмірі 1 072,11 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 283 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується факт користування відповідачем, у період з квітня 2015 року по лютий 2016 року нежилими приміщеннями площею 130,20 кв.м., розміщеними за адресою: АДРЕСА_2, на 1-му поверсі будівлі навчального корпусу № 1.

За розрахунком позивача (з урахуванням співвідношення у розмірі 50% від суми орендної плати, яка підлягає сплаті в рахунок державного бюджету) заборгованість за орендну плату за договором оренди складає 22 644,51 грн.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із умовами договору оренди, орендна плата сплачується відповідачем щомісячно не пізніш 15 числа наступного за звітним (п. 3.6. договору оренди).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення викладені у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором оренди у сумі 22 644,51 грн., належним чином доведений, документально підтверджений, а матеріали справи не містять доказів повної сплати відповідачем орендних платежів у строки, встановлені договором.

Оскільки, розмір заборгованості по орендній платі, у відповідності до ст. 33-34 ГПК України, позивачем доведений, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 133995,21 грн. орендної плати.

У зв'язку із тим, що відповідач користується нежитловим приміщення відповідно до договору оренди, між позивачем та відповідачем було укладено договір відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, за умовами якого сторонами визначено перелік комунальних, експлуатаційних витрат, та податку, що підлягає відшкодуванню відповідачем.

За розрахунком позивача, розмір заборгованості відповідача з відшкодування податку на землю за період з травня 2015 по грудень 2015 становить 4 527,24 грн., розмір заборгованості з відшкодування витрат на утримання нерухомого майна - 9 731,16 грн.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п. 4.4 договору про відшкодування витрат балансоутримувача встановлено, що орендар протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання рахунку-фактури згідно з п. 4.3. цього Договору зобов'язаний вносити плату на рахунок балансоутримувача.

У матеріалах справи наявні рахунки на оплату, які виставлялись позивачем відповідачу, однак в порушення умов договору про відшкодування витрат балансоутримувача, відповідач не відшкодував позивачу податку на землю та вартість комунальних витрат.

Таким чином, оскільки сплата відповідачем податку на землю та комунальних витрат передбачена укладеним між сторонами договором про відшкодування витрат балансоутримувача, а матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем зазначеної заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про 4 527,24 грн. відшкодування податку на землю та 9 731,16 грн. відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення 526,05 грн. штрафу, 3 810,53 грн. пені за прострочення сплати орендної плати за договором оренди, 1 072,11 грн. пені за прострочення сплати податку на землю.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені та штрафу передбачена п.п. 3.8, 3.7 договору оренди та 4.5 договору про відшкодування витрат балансоутримувача.

Суд перевіривши розрахунки пені, надані позивачем, встановив, що останні є невірними, оскільки позивачем невірно визначені періоди нарахування пені. За розрахунком суду, розмір пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати орендної плати становить 2 925,71 грн., за прострочення відшкодування податку на землю - 878,62 грн., а тому вимоги в цих частинах підлягають частковому задоволенню.

Суд, перевіривши розрахунки штрафу, здійснені позивачем, встановив, що розрахунки є арифметично вірними, у зв'язку з чим, стягненню підлягає штраф у розмірі 526,05 грн.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Київського національного лінгвістичного університету частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34,49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03143, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Київського національного лінгвістичного університету (03680, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 73, код 02125289) 36 902,91 грн. основного боргу, 3 804,33 грн. пені, 526,05 грн. штрафу та 1342,88 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 31.05.2016.

Суддя С.О. Турчин