РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016Справа №910/5153/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОН КОМПЛЕКС"

до Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"

про визнання пропозицій прийнятими та спонукання до виконання договору

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Прокопенко Т.Ю. (довіреність б/н від 29.02.2016)

Борисенко О.М. (довіреність б/н від 09.12.2015)

від відповідача: Товмач С.М. (довіреність № 142 від 29.12.2015)

Зайончковська В.В. (довіреність № 153 від 29.12.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕТОН КОМПЛЕКС" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (відповідач) про визнання пропозицій, викладених в протоколі розбіжностей до договору, прийнятими та спонукання до виконання договору в натурі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/5153/16, розгляд справи призначено на 14.04.2016.

14.04.2016 в судове засідання з'явились представники позивача та відповідача.

Представники позивача надали суду пояснення по суті позовних вимог, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали суду документи для долучення до матеріалів справи.

Представники відповідача надали суду відзив для долучення до матеріалів справи та надали пояснення по справі, підтримали викладені у відзиві обставини, заперечили позовні вимоги.

Так, у поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав: по-перше, позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачений чинним законодавством України, по-друге, позивачем порушено порядок укладення договору, оскільки позивач направив відповідачу підписаний проект договору з протоколом розбіжностей через 21 день після отримання проекту договору, тобто з пропуском 20-денного строку, передбаченого законодавством. Крім того, відповідач стверджує, що не є монополістом та даний договір не є обов'язковим для сторін.

У судовому засіданні 14.04.2016 судом оголошено перерву до 12.05.2016.

29.04.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли: пояснення по справі з доданими до них документами; додаткові пояснення по справі.

У поданих додаткових поясненнях відповідач зазначив, що оскільки позивачем не було надано відповіді у встановлений законодавством 20-денний термін, то договір між сторонами є неукладеним, оскільки позивач не надав згоди на його укладення.

Крім того, щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконувати зобов'язання в натурі, відповідач зазначив, що оскільки договір № 030,який повинен був вступити в дію з 01.08.2014 є неукладним (таким, що не відбувся), сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору і не розпочали виконувати його умови, то обраний позивачем спосіб захисту не визначає підстав та умов його застосування.

10.05.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли: пояснення по справі з долученими до них документами; документи по справі.

У письмових поясненнях позивач зазначає, що договір № 030 від 01.08.2014 p., який укладений між позивачем та відповідачем, за своїм правовим характером є договором на надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом, пов'язаних з експлуатацією під'їзних залізничних колій, виходячи з цього, укладання договору на експлуатацію під'їзної колії або подачу та забирання вагонів є обов'язковим за наявності технічної можливості надавати такі послуги. Особливістю порядку укладання таких договорів від загального порядку укладання договорів, встановленого статтею 181 Господарського кодексу України, є те, що на сторону, яка порушила строки для вчинення певних дій по укладенню договору покладаються негативні наслідки: договір вступає в силу в редакції іншої сторони. Крім того, позивач зазначає, що обставини щодо пропуску 20-денного терміну щодо направлення протоколу розбіжностей не впливають на вирішення спору у даній справі. Також, щодо обраного способу захисту позивач зазначає, що є необхідність у правовому визначенні права (визнання пропозицій такими, що прийняті), оскільки наявність такого права заперечується.

В судове засідання 12.05.2016 з'явились представники позивача, відповідача та надали суду пояснення по справі, підтримали раніше викладені обставини, проте, всіх доказів в обґрунтування своїх тверджень не надали.

Також, в судовому засіданні 12.05.2016 сторонами було заявлено спільне клопотання про продовження строку вирішення спору, яке просили суд задовольнити та надати сторонам можливість надати всі необхідні докази по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 31.05.2016.

26.05.2016 від позивача через відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення по справі та клопотання про зупинення провадження у справі.

30.05.2016 від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі та заперечення щодо клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

У судове засідання 31.05.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представники позивача підтримали клопотання про зупинення провадження у справі, просили суд його задовольнити.

Представники відповідача проти зупинення провадження у справі заперечили.

Так, у поданому клопотанні про зупинення провадження у справі № 910/5153/16 позивач зазначає, та як на одну із підстав позову посилається на ч. 7 ст. 181 ГК України, відповідно до якої сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Рішенням адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2015 р. по справі № 140- 0312.14 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції визнано, що ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» у період з 01.01.2013 p. по 15.04.2015 р. займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом з використанням колій №№ 12, 14. 15 сортувальної станції Київ-Петрівка.

Господарським судом м. Києва розглядається справа № 910/2843/16 за позовом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа ТОВ «Бетон Комплекс» про визнання недійсним рішення адміністративної' колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2015 р. по справі № 140-0312.14.

Враховуючи викладене, позивач просить суд зупинити провадження у справі № 910/5153/16 до вирішення пов'язаної з нею справи №.910/2843/16 за позовом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа ТОВ «Бетон Комплекс» про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2015 р. по справі № 140-0312.14.

Згідно із ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи.

Положеннями п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Тобто, метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи.

Наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, за висновкам суду вирішення спору про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2015 р. по справі № 140-0312.14 не перешкоджає розгляду справи № 910/5153/16.

Таким чином, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 31.05.2016 представники позивача підтримали позовні вимоги повністю, просили суд їх задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили.

Приймаючи до уваги те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 31.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.07.2014 Приватне акціонерне товариство "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (відповідач) звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОН КОМПЛЕКС"(позивач) з листом вих. № 551, у якому просило підписати Договір на перевезення вантажів та послуги пов'язані з перевезенням вантажів та один екземпляр договору з додатками надіслати на Київ-Петрівську філію ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ». До зазначеного листа відповідачем додано проект договору про перевезення вантажів та послуг пов'язаних з ним.

Лист від 07.07.2014 вих. № 551 отриманий позивачем 09.07.2014, про що свідчить відмітка позивача на зазначеному листі.

22.07.2014 позивач направив відповідачу лист вих. № 06/475, що отриманий відповідачем 22.07.2014, у якому позивач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕТОН КОМПЛЕКС" розглянуло проект договору № 030 від 01.08.2014 та просить розглянути пропозиції щодо цін, наведених у Додатку № 1 до договору.

Листом від 24.07.2014 вих. № 605 відповідач повідомив, що всі пункти договору та додатків залишає без змін, а тому просить підписати направлений раніше договір з додатками та один екземпляр договору направити відповідачу.

30.07.2014 позивач направив відповідачу лист вих. № 01/496 з підписаним проектом договору № 030 від 01.08.2014 та протоколом розбіжностей до договору. У вказаному листі позивач зазначив, що має заперечення відносно окремих пунктів проекту договору та просить погодити та підписати протокол розбіжностей до договору перевезення вантажів залізничним транспортом № 030 від 01.08.2014 в запропонованій редакції.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 31.07.2014 № 635 відповідач повідомив, що 31.07.2014 року проведені переговори по узгодженню протоколу розбіжностей до договору від 01.08.2014 року № 030. Результати переговорів 31.07.2014 року оформлені Протоколом узгодження розбіжностей до Договору від 01.08.2014 № 030 між ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та ТОВ «Бетон Комплекс» до Протоколу розбіжностей, що надійшов 30.07.2014 року. Враховуючи, що між сторонами не досягнуто згоди по істотним умовам договору, керуючись ч.3 ст.180 ГК України договір від 01.08.2014 року № 030 вважається не укладеним.

Позивач зазначає, що 21.08.2014 TOB «Бетон Комплекс» подана до Антимонопольного комітету України заява № 02/552 про порушення ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» законодавства про захист економічної конкуренції.

Рішенням адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2015 по справі № 140- 0312.14 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» визнано, що ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» у період з 01.01.2013 п. по 15.04.2015 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом з використанням колій №№ 12,14,15 сортувальної станції Київ-Петрівка.

Листом № 01/21 від 19.01.2016 ТОВ «Бетон Комплекс» звернулося до ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в особі Київ-Петрівської філії з пропозицією виконувати умови Договору № 030 від 01.08.2014 в редакції протоколу розбіжностей, оскільки ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» визнано монополістом, а тому пропозиції, викладені в протоколі розбіжностей, вважаються прийнятими.

ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в особі Київ-Петрівської філії в листі № 255 від 28.01.2016 повідомило, що вважає Договір № 030 від 01.08.2014 неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а рішення адміністративної колегії Антимонопольного комітету України оскаржується.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що оскільки укладення договору на надання послуг залізничного транспорту є обов'язковим для відповідача в силу прямої вказівки закону щодо обов'язковості укладення договору, а також враховуючи, що ПpAT «Київ-Дніпровське МППЗТ» визнано таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом, то пропозиції ТОВ «Бетон Комплекс», викладені в протоколі розбіжностей, вважаються прийнятими, а Договір про надання послуг перевезення вантажів залізничним транспортом та пов'язаних з ними послуг № 030 від 01.08.2014 укладеним в редакції протоколу розбіжностей, який наданий ТОВ «Бетон Комплекс».

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати пропозиції позивача, викладені в протоколі розбіжностей до Договору про надання послуг перевезення вантажів залізничним транспортом і пов'язаних з ними послуг від 01.08.2014 р. за № 030 такими, що прийняті та зобов'язати відповідача виконувати в натурі зобов'язання за Договором про надання послуг перевезення вантажів залізничним транспортом і пов'язаних з ними послуг від 01.08.2014 р. за № 030.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Так, керуючись правилами, викладеними у вищевказаній нормі права, відповідач 07.07.2014 направив позивачу проект договору № 030 від 01.08.2014.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч. 3, 4 ст. 181 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач, в порушення зазначених приписів, направив відповідачу підписаний екземпляр договору з протоколом розбіжностей 30.04.2014, тобто з порушенням визначеного законодавством 20-денного терміну.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Даною статтею встановлено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, в тому числі, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання. Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг).

Виходячи з цього, укладання договору про експлуатацію під'їзної колії, договору про подачу та забирання вагонів є обов'язковим для залізниці за наявності технічної можливості у залізниці та власників під'їзної колії надавати послуги, передбачені типовою формою договору.

Так, за твердженням позивача, оскільки договір № 030 від 01.08.2014 є обов'язковим для відповідача, відповідач є монополістом, однак, отримавши протокол розбіжностей, не передав у двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то в силу приписів ч. 7 ст. 181 ГК України пропозиції позивача, викладені у протоколі розбіжностей, є прийнятими.

З приводу викладеного вище суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.1. спірного договору, виконавець (ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», відповідач) зобов'язується надати замовнику (ТОВ "БЕТОН КОМПЛЕКС", позивач) послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом та послуги, пов'язані з перевезенням вантажів залізничним транспортом щодо надання яких виникає технологічна необхідність у замовника, а замовник зобов'язується повести розрахунки за надані послуги.

Послуга з перевезення вантажів передбачає переміщення вантажів в залізничних вагонах та іншого рухомого складу, які надійшли на адресу замовника з сортувальних колій №№ 12, 14, 15 станції Київ-Петрівка Південно-Західної залізниці (передавальні колії) до місць проведення вантажних операцій на під'їзні залізничні колії №№ 1, 2, 4 ТОВ «Бетон Комплекс» та у зворотному напрямку (п. 1. 3 спірного Договору).

Положеннями п. 2.14 спірного договору встановлено, що для надання послуг на залізничних під'їзних коліях, що належать замовнику, останній зобов'язаний до початку їх надання, і в подальшому, щоквартально пред'являти виконавцю дозвіл на експлуатацію цих колій.

У Акті обстеження умов роботи на під'їзній колії встановлено, що під'їзна колія обслуговується локомотивом відповідача.

Дослідивши умови спірного договору № 030 від 01.08.2014, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи договору перевезення вантажів та договору про подачу та збирання вагонів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про залізничний транспорт», під'їзні колії - залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування; підприємства залізничного транспорту - суб'єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері залізничного транспорту.

Згідно зі Статутом Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", предметом діяльності останнього є, зокрема, вантажний залізничний транспорт, транспортне оброблення вантажів.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку що відповідач є підприємством залізничного транспорту, оскільки надає послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом, тобто провадить діяльність у сфері залізничного транспорту.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про залізничний транспорт», відносини підприємств залізничного транспорту з власниками залізничних під'їзних колій, порядок і умови експлуатації цих колій, обігу рухомого складу, що не належить до залізничного транспорту загального користування, визначаються Статутом залізниць України та укладеними на його основі договорами.

Згідно зі ст. 73 Статуту залізниць України, порядок обслуговування контрагентів - підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Договір про експлуатацію залізничної під'їзної колії та договір про подачу та забирання вагонів розробляється з урахуванням єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії із станцією примикання (ст. 76 Статуту залізниць України).

Положенням п. 1.1 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (далі - Правила), встановлено, що до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і належать підприємствам, підприємцям, організаціям, установам, незалежно від форм власності, а також громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності (далі - підприємство).

Залізничні під'їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Під'їзні колії з усіма спорудами і пристроями, локомотиви і вагони повинні утримуватися в повній справності згідно з чинними Правилами технічної експлуатації (ПТЕ) залізниць України.

Таким чином, оскільки власники залізничних під'їзних колій здійснюють транспортне обслуговування підприємств, і їх залізничні під'їзні колії з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією, укладання власником під'їзної колії договору про транспортне обслуговування підприємств - контрагентів є обов'язковим.

Дослідивши правовідносини, що склалися між сторонами та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що зазначений договір був обов'язковий для відповідача, а відповідач, у даному випадку, виступає залізницею у розумінні Правил обслуговування залізничних під'їзних колій.

Відповідно до положень п. 3.4. Правил, оформлення договору про експлуатацію під'їзної колії та договору про подачу та забирання вагонів виконується в такому порядку: проект договору розробляється залізницею. Підписаний у двох примірниках проект договору надсилається на підпис підприємству. Підприємство підписує і повертає залізниці проект договору у двадцятиденний термін. Цей термін обчислюється: у разі пересилки проекту договору з посильним - з дати розписки про отримання договору, у разі пересилки поштою - з дати календарного штемпеля поштового відділення в пункті знаходження адресата. Якщо при підписанні договору в підприємства виникнуть заперечення стосовно його умов, то незалежно від цього воно підписує договір, складає протокол розбіжностей і направляє його у двох примірниках залізниці одночасно з підписаним договором. Наявність розбіжностей оговорюється в договорі. У разі неповернення залізниці підписаного проекту договору у двадцятиденний термін, договір набирає чинності в редакції залізниці.

Таким чином, суд зазначає, що порядок укладення договорів, встановлений п. 3.4 Правил обслуговування колій, кореспондується із загальним порядком укладання договорів, установленого законодавцем ст. 181 Господарського кодексу України, тим, що на сторону, яка порушила двадцятиденний строк для вчинення певних дій з укладення договору покладаються наслідки: договір вступає в силу в редакції іншої сторони (п. 2.10 Рекомедацій Президії Вищого господарського суду України від 23.12.2008 № 04-5/278 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з договорів на обслуговування залізничних під'їзних колій")

Отже, враховуючи те, що позивач направив протокол розбіжностей із пропущенням двадцятиденного терміну для вчинення зазначеної дії, а Правила обслуговування колій встановлюютьспеціальний порядок укладення договорів, передбачений ст. 181 ГК України, у суду відсутні правові підстави вважати, що пропозиції, викладені позивачем у протоколі розбіжностей, є прийнятими в силу приписів ч. 7 ст. 181 ГК України., оскільки спеціальні приписи Правил, на відміну від загальних положень ст. 181 ГК України, встановлюють наслідки для особи, яка порушила 20-денний термін для вчинення відповідної дії.

Суд також зазначає, що згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України.

Також, відповідно до ст. 4-1 ГПК України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Порушення цивільного права чи інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Проте позивачем необґрунтовано, яким чином обраний ним спосіб захисту шляхом заявлення вимоги про визнання пропозицій, викладених у протоколі розбіжностей, такими, що прийняті, зможе забезпечити реальний та ефективний захист його порушеного права (інтересу).

Суд зазначає, що заявлена позивачем вимога про визнання пропозицій позивача, викладених в протоколі розбіжностей до Договору про надання послуг перевезення вантажів залізничним транспортом і пов'язаних з ними послуг від 01.08.2014 р. за № 030 такими, що прийняті, спрямована на встановлення судом факту, що має юридичне значення та не може бути самостійним предметом позову. Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки не призведе до поновлення прав позивача чи захисту інтересів.

Встановлення факту прийняття/неприйняття пропозицій позивача, викладених у протоколі розбіжностей, є предметом дослідження при розгляді справи та не є самостійною позовною вимогою.

В силу положень ст. 84 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору.

Отже, з вищенаведеного випливає, що встановлені господарським судом факти мають бути викладені саме в мотивувальній частині рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, заявлена позивачем вимога про визнання пропозицій, викладених у протоколі розбіжностей, прийнятими, не призводить до поновлення права позивача, яке на його думку порушено.

Відповідно до пункту 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із наведених позивачем обґрунтувань та приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання пропозицій ТОВ "БЕТОН КОМПЛЕКС", викладених в протоколі розбіжностей до Договору № 030 від 01.08.2014, такими, що прийняті, задоволенню не підлягає.

Крім того, позивачем також заявлено вимогу про зобов'язання відповідача виконувати в натурі зобов'язання за договором № 030 від 01.08.2014.

Суд зазначає, що оскільки вказана вимога є похідною від вимоги, про визнання пропозицій, викладених у протоколі розбіжностей, прийнятими, у задоволенні якої судом відмовлено, то суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача виконувати в натурі зобов'язання за договором № 030 від 01.08.2014.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2016.

Суддя С.О. Турчин