РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016Справа № 910/5695/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Чернівці (далі - Фонд) до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (далі - Банк) про зобов'язання вчинити дії,

за участі представників:

позивача: Мельниченко І.В., за довіреністю від 15 квітня 2016 року № 01/2016,

відповідача: Демянова І.Ю., за довіреністю від 8 травня 2013 року № 1029/13,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року Фонд звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що між Банком та ним 11 вересня 2014 року було укладено договір про надання послуг № 09/Р7-01-06/1 (далі - договір), за умовами якого відповідач зобов'язався надати послуги по зарахуванню грошової допомоги та страхових виплат одержувачам на рахунки одержувачів в Банку в порядку та на умовах, визначених даним правочином. Позивачем було перераховано ОСОБА_4 за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 31 серпня 2015 року страхових виплат на загальну суму 6 012,88 грн. Оскільки одержувач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та про даний факт позивач дізнався в серпні 2015 року, Фонд, посилаючись на положення статей 1071, 1216, 1219 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив зобов'язати Банк перерахувати 6 012,88 грн. на користь позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 1 квітня 2016 року порушено провадження в справі № 910/5695/16 та призначено її розгляд на 21 квітня 2016 року.

21 квітня 2016 року судом оголошено перерву в судовому засіданні до 19 травня 2016 року.

Під час судового засідання 19 травня 2016 року представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини та факти, викладені в позові.

Представник відповідача в призначеному судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, поданому ним до суду 20 квітня 2016 року. В основу заперечень Банку покладено той факт, що грошові кошти не можуть бути списані з рахунку одержувача без його розпорядження. Крім того, умовами укладеного між відповідачем та одержувачем договору не передбачено такого обов'язку Банку, як повернення грошових коштів, перерахованих після смерті одержувача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2014 року між сторонами було укладено договір, за умовами якого Банк зобов'язався забезпечувати зарахування коштів соціальної допомоги на рахунки одержувачів допомоги через їх поточні рахунки.

З 1 березня 2013 року позивач призначив ОСОБА_4 щомісячну страхову виплату через ушкодження здоров'я. Кошти потерпілому зараховувалися на особовий рахунок № НОМЕР_1, відкритий в Чернівецькій обласній дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Згідно розрахунку позивача переплата страхових виплат ОСОБА_4 за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 31 серпня 2015 року становить 6012,88 грн.

12 серпня 2015 року позивач звернувся до Банку з вимогою про повернення перерахованих ОСОБА_4 після його смерті суму страхових виплат, у відповідь на яку відповідач направив лист від 16 жовтня 2015 року № 81-12-4-00/17424 щодо відсутності правових підстав для повернення спірних грошових коштів Фонду.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 "Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року N 734" встановлено, що цей Порядок регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків.

Відповідно до пункту 13 вищевказаної Постанови у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення.

Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Приписами частини 1 статті 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положенням частин 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Відповідно до частини 1 статті 28 та частин 1, 9 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності " (далі - Закон) страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду. За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

Відповідно до приписів статей 1066, 1067 ЦК України договір банківського рахунку регулює правовідносини між банком та клієнтом; за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Таким чином банк не має права на суму коштів, що знаходяться на рахунку фізичної особи, а обов'язок банку здійснити певні дії щодо особового рахунку клієнта, зокрема, списати кошти з особового рахунку, виникає лише у визначених законодавством випадках.

Виходячи з системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що Банк не є набувачем спірних страхових коштів в розумінні статті 1212 ЦК України, а лише вчиняє дії по обслуговуванню рахунку клієнта. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного суду України від 2 вересня 2014 року № 3-80гс14, від 9 вересня 2014 року № 3-45гс14, № 3-49гс14 та в розумінні статті 11128 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є обов'язковою для застосування.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позивачем не доведено, що спірна сума страхових коштів перерахована Фондом на особовий рахунок застрахованої особи не на добровільних засадах або недобросовісності з боку набувача, у зв'язку з чим, ця сума в якості безпідставно набутої не підлягає поверненню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в даному випадку покладаються на позивача.

Керуючись статтями 32-34, 43-44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30 травня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко