РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016Справа №910/7031/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Гарант»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «РК «Барбарис»

Про стягнення 18 785,45 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Андрейцев В.В. представник за довіреністю № б/н від 01.02.16.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Гарант» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РК «Барбарис» (далі - відповідач) про стягнення 13 635,47 грн., а саме: 12 483,40 грн. - інфляційних втрат, 1 152,07 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.16. порушено провадження у справі № 910/7031/16 та призначено її до розгляду на 12.05.16.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 12.05.16. представника відповідача та невиконання ним вимог ухвали суду від 18.04.16., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 26.05.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

25.05.16. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він вказує на те, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивачем здійснено не вірно, та вказує на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РК «Барбарис» не заперечувало б проти сплати 3% річних та інфляційних втрат, за умови, якби вони були вірно розраховані позивачем.

В судовому засіданні 26.05.16. позивачем на підставі ст. 22 ГПК України було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Гарант» просить суд стягнути з відповідача на свою користь 18 785,45 грн., а саме: 17 633,35 грн. - інфляційних втрат та 1 152,07 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вказану заяву про збільшення розміру позовних вимог прийнято судом, внаслідок чого має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Вказане також викладено в п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

В судовому засіданні 26.05.16. позивачем було підтримано свої позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення.

Відповідач в судове засідання 26.05.16. не з'явився, контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/7031/16.

В судовому засіданні 26.05.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.14. між позивачем (далі - Підрядник) та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір підряду № 32 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Підрядник зобов'язується власними силами та засобами, з використанням власних матеріалів, на свій ризик, якісно, у встановлені Договором строки виконати комплекс оздоблювальних робіт на 1-му поверсі на об'єкті реконструкції Замовника (нежитловий будинок, корпус № 17 (адміністративний) (літера А) за адресою бульвар Івана Лепсе,6 у Солом'янському районі міста Києва), а Замовник зобов'язується вчасно прийняти і оплатити виконані Підрядником роботи.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 12.1 з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з п. 7.1 Договору Замовник приймає виконані належним чином Підрядником роботи шляхом підписання акту виконаних робіт та Довідки про вартість виконаних робіт, які є підставою для розрахунків за фактично виконані роботи за Договором.

Відповідно до наявних в матеріалах справи актів приймання виконаних робіт (типова форма № КБ-2в) та довідок про вартість виконаних підрядних робіт (типова форма № КБ-3), позивачем було виконано за Договором, крім іншого, роботи:

- довідка та акт № 1 за серпень 2014 року від 31.08.14. на суму 152 688,05 грн.

- довідка та акт № 2 за вересень 2014 року від 12.09.14. на суму 263 847,67 грн.

Оплата робіт здійснюється шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок Підрядника. Розрахунки за виконані роботи проводяться Замовником на підставі Актів приймання виконаних підрядних робіт та Довідок про вартість виконаних підрядних робіт. Строк розрахунків - протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання замовником вказаних Акту та Довідки (п. п. 3.1-3.3 Договору).

Отже, відповідач повинен був розрахуватись з позивачем:

- за Актом і Довідкою від 31.08.14. на суму 152 688,05 грн. - не пізніше 05.09.14.;

- за Актом і Довідкою від 12.09.14. на суму 263 847,67 грн. - не пізніше 19.09.14.

Відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи виписок по особовому рахунку позивача було проведено оплату зазначених актів в повному обсязі, проте, з простроченням, а саме:

1. За Актом і Довідкою від 31.08.14. на суму 152 688,05 грн. сплачено:

- 16.09.14. в розмірі 100 000,00 грн.

- 25.09.14. в розмірі 52 688,05 грн. (платіж був здійснений на суму 216 535,72 грн., з яких 52 688,05 грн. було зараховано в погашення заборгованості за Актом і Довідкою від 31.08.14., а 163 847,67 грн. було зараховано в погашення заборгованості за Актом і Довідкою від 12.09.14.)

2. За Актом і Довідкою від 12.09.14. на суму 263 847,67 грн. сплачено:

- 25.09.14. в розмірі 163 847,67 грн. платіж був здійснений на суму 216 535,72 грн., з яких 52 688,05 грн. було зараховано в погашення заборгованості за Актом і Довідкою від 31.08.14., а 163 847,67 грн. було зараховано в погашення заборгованості за Актом і Довідкою від 12.09.14.)

- 10.10.14. в розмірі 80 000,00 грн.

- 23.12.15. в розмірі 20 000,00 грн.

Стосовно доводів відповідача, викладених в письмовому відзиві на позовну заяву, суд наголошує на викладеному далі.

Здійснюючи оплати за спірними актами та Довідками відповідач в призначеннях платежу не вказував, який саме Акт (Довідку) ним оплачується, а вказував: «оплата за виконання комплексу оздоблювальних робіт згідно договору підряду №32 від 16.07.2014р.». В свою чергу умовами Договору не встановлено порядку зарахування грошових коштів за оплату виконаних підрядних робіт.

Отже, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, в даному випадку Акт та Довідку, згідно яких здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто, починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. Отже, зарахування коштів без чіткого посилання платника на призначення платежу в погашення заборгованості за минулі періоди не заборонено нормами законодавства.

За таких обставин, позивач правомірно зараховував дані кошти в рахунок погашення заборгованості за Актами і Довідками в їх хронологічному порядку.

В зв'язку з тим, що відповідачем несвоєчасно оплачувались виконані підрядні роботи, позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати та звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач звертався 01.02.16. до відповідача з претензією № 1 від 01.02.16. з проханням сплатити 3% річних, інфляційні втрати. Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять, вказаного відповідачем не спростовано.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем несвоєчасно оплачувались виконані підрядні роботи за Договором на підставі підписаних сторонами і скріплених їх печатками: Актом і Довідкою від 31.08.14. на суму 152 688,05 грн., Актом і Довідкою від 12.09.14. на суму 263 847,67 грн.

Отже, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 17 633,35 грн. - інфляційних втрат та 1 152,07 грн. - 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом здійснено перерахунок та встановлено, що розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 10 805,40 грн., оскільки за вказані позивачем періоди:

- з 05.09.14. по 16.09.14. на суму 152 688,05 грн. вірним періодом для розрахунку є 06.09.14. по 15.09.14., а інфляційне збільшення заборгованості за означений період становить 0,00 грн.;

- з 25.09.14. по 10.10.14. на суму 100 000,00 грн. вірним періодом для розрахунку є 25.09.14.-09.10.14., а інфляційне збільшення заборгованості за означений період становить 0,00 грн.

Отже, інфляційні втрати в розмірі 6 827,95 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Розмір 3% річних становить 1 117,83 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 3% річних в розмірі 34,24 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

При цьому судом враховано, що відповідачем власного розрахунку 3% річних та інфляційних втрат не подано.

Щодо наданого відповідачем до матеріалів справи платіжного доручення № 878 від 19.05.16. з призначенням платежу «сплата інфляційних втрат та 3% річних за договором підряду № 32 від 16.07.2014р. в т.ч. ПДВ 20% 168,23 грн.», суд його не приймає, оскільки згідно наданих позивачем до матеріалів справи доказів(банківська виписка по рахунку позивача від 23.05.16.), зазначені грошові кошти були повернути відповідачу 20.05.16.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом (п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

Отже, відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РК «Барбарис» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, б. 2, літ. А; ідентифікаційний код 38669164) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Гарант» (04074, м. Київ, вул. Петра Дехтяренка, б. 12; ідентифікаційний код 37095716) 10 805 (десять тисяч вісімсот п'ять) грн. 40 коп. - інфляційних втрат, 1 117 (одну тисячу сто сімнадцять) грн. 83 коп. - 3% річних, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.05.16.

Суддя Т.М. Ващенко