ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа № 914/565/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя: Дубник О.П.

Суддів: Матущака О.І. Скрипчук О.С.

при секретарі Чубатюк О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 господарства «Перлина Нова», с.Стоянів Радехівського району Львівської області без номера від 23.04.2016 року (вх. № 01-05/2188/16 від 05.05.2016 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2016 р.

у справі № 914/565/16 (суддя Крупник Р.В.)

за позовом ОСОБА_1 господарства Волиньагроком ОСОБА_2, с. Пірванче, Горохівський р-н, Волинська обл.

до відповідача ОСОБА_1 господарства Перлина нова с.Стоянів, Радехівський р-н, Львівська обл.

про стягнення боргу за договором про надання послуг № 1/1 від 03.01.2014 р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_4 представник (довіреність в матеріалах справи)

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв'язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.04.2016 р у справі № 914/565/16 (суддя Крупник Р.В.) позов ОСОБА_1 господарства Волиньагроком ОСОБА_2 до ОСОБА_1 господарства Перлина нова задоволено частково і стягнено з відповідача на користь позивача 111 900 грн. боргу, 5334,00 грн 3% річних, 73345,69 грн інфляційних втрат. В решті позову відмовлено.

Оскаржуване рішення прийняте судом на підставі положень ст.ст.509, 530, 612, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст.ст 174, 193 Господарського кодексу України (ГК України) і зроблено висновок, що відповідачем порушений обовязок щодо оплати договору про надання послуг: протягом 3 днів з моменту підписання акту про надані послуги (п.4.3. Договору).

Фермерське господарство «Перлина нова» з рішенням суду першої інстанції не згідне, і подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вказане рішення є незаконним, необгрунтованим і прийнятим із неповним зясуванням обставин, їх недоведеністю та невідповідністю висновків викладених у рішенні обставинам справи. Апелянт стверджує, що вказане рішення не відповідає вимогам ГПК України щодо рішення суду першої інстанції. На думку відповідача, судом не зазначено доказів, на підставі оцінки яких зроблено висновок, що Селянське (фермерське) господарство «Перлина» та Фермерське господарство «Перлина нова» є однією і тією ж юридичною особою, хоча відповідачем факт зміни назви визнається. Також зазначає, що акт надання послуг №15 від 10 квітня 2014 року не складався на виконання укладеного раніше у формі єдиного документа Договору про надання послуг. Також відсутність посилання в первинному документі на реквізити господарського договору не дає підстав вважати, що правовою підставою для господарської операції був саме цей документ як двосторонній документ. Апелянт зазначає, що в акті звірки за 01.01.13 01.06.15р також відсутнє посилання на договір про надання послуг від 03.01.2014 року. На думку відповідача, обовязок щодо оплати послуг виникає в нього у семиденний строк від дня предявлення вимоги, проте, матеріали справи не містять належні та допустимі докази надіслання такої вимоги відповідачу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач не заперечує отримання послуг вказаних у акті №15 від 10.04.14р., не заперечує підписання договору та податкової накладної, а також стверджуючи, що строк оплати не настав відповідач не пояснює причин оплати коштів в сумі 65 652 грн в період 22.04.14р. по 0407.14р. Також позивач стверджує, що твердження відповідача про не надсилання вимоги про оплату послуг не відповідає дійсності, оскільки вона надсилалась йому цінним листом.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 03.01.2014р. між позивачем (виконавець) та Селянським (фермерським) господарством «Перлина» (Замовник) укладено Договір про надання послуг № 1/1 (далі Договір) (а.с.13).

За завданням замовника виконавець надає замовнику послуги з польових робіт в кількості і за цінами зазначеними в Актах прийому-передачі (наданих послуг) і накладних, які є невідємною частиною даного договору (п.1.1. Договору).

Обовязком замовника, відповідно до п.3.4 Договору є оплата наданої виконавцем послуги на умовах та в порядку, визначеному цим Договором.

Вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання кожного календарного місяця і фіксується в актах про надані послуги (п.4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору, акт про надані послуги підписується сторонами до 15 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги.

Замовник зобовязаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість послуг у трьохденний строк з моменту підписання такого акта (п.4.3 Договору).

Відповідно до п.5.1. Договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором відповідно до чинного законодавства.

За недотримання строків оплати наданих послуг, визначених у п.4.2 цього Договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

10 квітня 2014 року сторонами підписаний акт про надання послуг №15 (далі Акт №15), який засвідчує факт надання послуг на загальну суму 177 552,00 грн, з яких 80 000,00 грн за посів та 97 552,00 грн за дискування. Акт №15 містить посилання, що він складений на підставі договору про надання послуг (а.с.14).

В матеріалах справи наявна податкова накладна на податкові зобовязання, що виникли із договору між сторонами 10.04.2014р. (із зазначенням виду цивільно-правового договору договір про надання послуг), на загальну суму 177 552, 00 грн (а.с.21).

Відповідачем зобовязання частково виконалось, так 22.04.2014р. платіжним дорученням №198/1 перераховано 20000,00 грн., 29.04.2014р. 10000,00 грн. платіжним дорученням №209/1, 08.05.2014р. 5000,00 грн. платіжним дорученням №229/1, 15.05.2014р. 5000,00 грн. платіжним дорученням №312/1, 23.06.2014р. 5000,00 грн. платіжним дорученням №344/1, 02.07.2014р. 5000,00 грн. платіжним дорученням №358/1, 04.07.2014р. 15652,00 грн., всього 65652,00 грн. платіжним дорученням №386/1 (а.с.18-20) і відповідно борг зменшився до 111900,00 грн.

Вказані дані підтверджуються також виписками по рахунку 8 ОСОБА_1 господарства «Волиньагроком» (а.с.43-50).

В платіжних документах Селянського (фермерського) господарства «Перлина» зазначено: «за сільськогосподарські послуги згідно акта №15 від 10.04.14р.».

05.02.16р. надіслано відповідачу вимогу про погашення заборгованості в сумі 191 375,02 грн. (включаючи 3% річних та інфляційні втрати) цінним листом із описом вкладенням на адресу ОСОБА_1 господарства «Перлина нова» (а.с.34).

Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, яка міститься в матеріалах справи (а.с.30), ідентифікаційний код юридичної особи Селянське (фермерське) господарство «Перлина» - 32562198. Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ідентифікаційний код ОСОБА_1 господарства «Перлина нова» той же (а.с.28-29).

Так, відповідно до п.6. Положення «Про єдиний державний реєстр підприємств та організацій України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. N 118 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 р. N 499) ідентифікаційний код зберігається за суб'єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1. ст.901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 2 зазначеної статті вказує, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом(ч.1 ст.612 ЦК України).

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (зі змінами) (далі постанова пленуму №14) інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1. постанови пленуму №14).

Як помітно із положень договору, акти надання послуг і накладні є невідємними частинами договору, і породжують цивільні права та обовязки. Акт №15 і податкова накладна містять відсилання на договір про надання послуг, так як і договір відсилається до них, як на частину договору. Відтак, твердження апелянта проте, що у акт №15 і податкова накладна не складені на підставі договору №1/1 від 03.01.14р. є безпідставними. Аналогічно безпідставними є твердження апелянта і про невідповідність актів звірки договору.

Щодо вказівки у платіжних дорученнях, як підставу платежу, акту №15 від 10.04.14р, то таке зазначення є правомірним, оскільки зазначений акт є частиною договору про надання послуг укладеного сторонами.

Отже, обовязок по сплаті у боржника виник у 3-денний термін від дня складення Акту №15, тобто 14.04.14р (13.04.14р вихідний день) (ч.1 ст.251, ч.1 ст.252, ч.5 ст.254 ЦК України), а не у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, оскільки такий строк передбачений п.4.3. Договору. Проте, вимога щодо оплати відправлена належним чином, і копія цінного листа з описом вкладення знаходиться у справі (а.с.34).

З врахуванням встановлених обставин справи та вищеперелічених норм права, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, відтак оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Таким чином, з відповідача слід стягнути 111 900 грн боргу, 3% річних та інфляційні втрати за не оплату надання послуг згідно Договору № 1/1 від 03.01.14р. Суд апеляційної інстанції здійснив перевірку правильності стягнених сум інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно п.3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (зі змінами) інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п.4.1. зазначеної постанови пленуму сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

3 % річних за період 01.07.2014 по 01.02.2016 (580 днів) розраховується наступним чином: Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою « С х 3 х Д : 365 : 100», де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення (111 900 грн х 580 : 365 :100). Відтак, з позивача слід стягнути суму 5334 грн, що становить 3% річних.

Інфляційні втрати вираховуються відповідно до листа Верховного суду України від 03.04.1997 № 62-97Р в якому містяться Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

Станом на травень місяць сума боргу становила 137552 грн, індекс інфляції за цей місяць 103,8%. Таким чином інфляційні втрати за травень місяць становлять 5226, 98 грн.

23 червня 2014 року боржником сплачено 5000 грн і сума боргу в цей момент складала 132552 грн, плата за червень проводилась у другій половині місяця, тому розрахунок повинен проводитись згідно індексу інфляції за липень 100,4%. Відтак, за цей період інфляційні втрати становлять 530,21 грн.

Сукупний індекс інфляції за період 1.07.14-31.12.15 становить 1.604 (100,4% х 100,8% х 102,9% х 102,4% х 101,9% х 103,0% х 124,9% х 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114% х 102,2% х 100,4% х 99,0% х 99,2% х 102,3% х 98,7% х 102,0% х 100,7%), таким чином сума боргу з врахуванням індексів інфляцій за цей період становить 179488.50. Отже, позивач за цей період зазнав 67588.50 грн інфляційних втрат.

Таким чином, інфляційні втрати ОСОБА_1 господарства «Волиньагроком» становлять сукупно 73345,69 грн.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 11.04.2016 р у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Фермерське господарство «Перлина нова»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 30.05.16р.

Головуючий суддя: Дубник О.П.

Судді: Матущак О.І.

ОСОБА_5