РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016Справа №910/4289/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
до Дочірнього підприємства «ЖЕД БУ №7»
простягнення заборгованості в розмірі 489 032 грн. 10 коп.

Представники:

від Позивача: Шевченко О.М. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Кошиль Ю.В. (представник за Довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «ЖЕД БУ №7» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 489 032 грн. 10 коп.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 17.03.2004 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (Постачальник) та Дочірнім підприємством «ЖЕД БУ №7» (Абонент) було укладено Договір на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався надавати Абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а Абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послугах на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору ним було надано Абоненту послуги з водопостачання і водовідведення за період з 01.07.2014 р. по 31.10.2015 р. за кодом 8-804 на суму 557 944 грн. 48 коп., за кодом 8-50804 на суму 135 778 грн. 35 коп., проте Відповідачем лише частково сплачено за надані послуги. Таким чином, утворилась заборгованість Дочірнього підприємства «ЖЕД БУ №7» в розмірі 330 600 грн. 99 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з останнього інфляційні у розмірі 88 071 грн. 76 коп., 3% річних у розмірі 6 350 грн. 25 коп., пеню в розмірі 47 479 грн. 06 коп. та штраф у розмірі 16 530 грн. 05 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.03.2016 року порушено провадження у справі № 910/4289/16, судове засідання призначено на 23.03.2016 року.

21.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

22.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 14.03.2016 року.

22.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

23.03.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представник відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 14.03.2016 року не виконав.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати докази на підтвердження виставлення платіжних вимог до банківської установи Дочірнього підприємства "ЖЕД БУ №7" відповідно до п. 2.2.1 Договору №03997/5-08 від 17.03.2004 року в період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року;

- здійснити обґрунтований розрахунок пені, 3% річних та інфляційних із зазначенням періоду початку прострочки Дочірнього підприємства "ЖЕД БУ №7" та закінчення такого нарахування за кожний період окремо з урахуванням здійснення часткової оплати відповідно до вимог ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України та ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

2) Відповідача надати докази на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 330 600,99 грн. за Договором №03997/5-08 від 17.03.2004 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року відкладено розгляд справи на 06.04.2016 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

30.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по справі на виконання вимог ухвали суду від 23.03.2016 року.

04.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

04.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 14.03.2016 року та відзив на позовну заяву.

06.04.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Позивача про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Дочірнього підприємства "ЖЕД БУ №7";

- інформацію щодо наявності окремих договорів з мешканцями будинків №3А, 3Б, 3В, 3Г по вулиці Олевській у м. Києві та будинку №107 по проспекту Перемоги у м. Києві за спірний період з сальдо станом на 01.07.2014 року.

2) сторін скласти Акт звірки взаємних розрахунків за Договором на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року за спірний період.

3) Комунальне підприємство "ГІОЦ" надати інформацію щодо здійснення оплати на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" за надані послуги з централізованого постачання холодної питної (води) і водовідведення та води, яка йде на підігрів мешканцями будинків №3А, 3Б, 3В, 3Г по вулиці Олевській у м. Києві та будинку №107 по проспекту Перемоги у м. Києві за період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 року відкладено розгляд справи на 27.04.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

19.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Комунального підприємства "ГІОЦ" надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 06.04.2016 року.

22.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

22.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на відзив.

26.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

27.04.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представники сторін надали усні пояснення щодо наданих документів.

Суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції від 26.04.2014 року, Дочірнє підприємство "ЖЕД БУ №7" не є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). Також, відповідно до Закону договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

З огляду на вищевикладене, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення з посиланням на належні докази та норми чинного законодавства України щодо відповідності Договору на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року нормам Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції від 26.04.2014 року.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 18.05.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

16.05.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по суті спору.

16.05.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення на заперечення на відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 18.05.2016 року оголошено перерву на 25.05.2016 року на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

20.05.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору.

20.05.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про витребування від Комунального підприємства «Головний інформаційно - обчислювальний центр» завірених копій листів та інших документів від ПАТ «АК «Київводоканал», які стосуються розщеплення платежів за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення мешканців будинків, зазначення ПАТ «АК «Київводоканал» в якості отримувача коштів; завірених копій будь - яких інших листів, документів тощо, які стосуються відносин з ДП «ЖЕД БУ №7» за спірний період.

В судовому засіданні 25 травня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, викладені в позовній заяві й письмових поясненнях, просив Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях на позовну заяву, та просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, розглянувши клопотання Відповідача про витребування від Комунального підприємства «Головний інформаційно - обчислювальний центр» завірених копій листів та інших документів від ПАТ «АК «Київводоканал», які стосуються розщеплення платежів за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення мешканців будинків, зазначення ПАТ «АК «Київводоканал» в якості отримувача коштів; завірених копій будь - яких інших листів, документів тощо, які стосуються відносин з ДП «ЖЕД БУ №7» за спірний період, зазначає наступне.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюються приписами ст. 38 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Проте, як встановлено судом та не спростовано заявником, останнім не подано доказів звернення до Комунального підприємства «Головний інформаційно - обчислювальний центр» з відповідними запитами та не подано доказів відмови вказаним органом від надання відповідачу необхідних відомостей. Крім того, матеріали справи містять достатньо документів для прийняття рішення у справі, а тому клопотання клопотання Відповідача про витребування від Комунального підприємства «Головний інформаційно - обчислювальний центр» завірених копій листів та інших документів від ПАТ «АК «Київводоканал», які стосуються розщеплення платежів за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення мешканців будинків, зазначення ПАТ «АК «Київводоканал» в якості отримувача коштів; завірених копій будь - яких інших листів, документів тощо, які стосуються відносин з ДП «ЖЕД БУ №7» за спірний період, задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 25 травня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2004 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (Постачальник) та Дочірнім підприємством «ЖЕД БУ №7» (Абонент) було укладено Договір на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався надавати Абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а Абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послугах на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору за ним встановлюється цілодобовий режим водопостачання та приймання стоків.

Згідно з п. 2.1. Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених правилами користування. (пп.2.1.1) Зняття показань з лічильника здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента з стабільним об'ємом водоспоживання (до 20 куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватися постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячно платіжні документи, виходячи із середньодобового споживання води. В разі, якщо Абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті Постачальником є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг (пп.2.1.2). Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями водолічильників та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності із розділом 21 правил користування.(пп.2.1.5)

Пунктом 2.2.1 Договору передбачено, що Постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента платіжні документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

У платіжних документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення Постачальником платіжного документу до банківської установи Абонента. В разі утворення боргу, оплата, що надходить від Абонента першочергово зараховується Постачальником в погашення боргу. (п.п.2.2.2 Договору)

В разі неотримання від Постачальника поточного щомісячного платіжного документу, Абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води. (п. 2.2.4 Договору).

Відповідно до п.2.2.5 Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг від Абонента зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення Постачальником платіжного документу до банківської установи Абонента, письмово повідомити про це Постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова Абонента оплатити платіжний документ Постачальника вважатиметься безпідставною.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по сплаті за надані послуги, Абонент сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Цей Договір діє протягом усього часу надання послуг до моменту його розірвання. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. (п.7.1 Договору)

У п.7.2 Договору передбачено, що Договір може бути розірвано лише за згодою сторін або у судовому порядку.

Сторона, яка бажає розірвати договір має письмово попередити про це другу сторону за один місяць до визначеної дати припинення договору (п.7.3 Договору)

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що на виконання умов Договору ним було надано Абоненту послуги з водопостачання і водовідведення за період з 01.07.2014 р. по 31.10.2015 р. за кодом 8-804 на суму 557 944 грн. 48 коп., за кодом 8-50804 на суму 135 778 грн. 35 коп., проте Відповідачем лише частково сплачено за надані послуги. Таким чином, утворилась заборгованість Дочірнього підприємства «ЖЕД БУ №7» в розмірі 330 600 грн. 99 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з останнього інфляційні у розмірі 88 071 грн. 76 коп., 3% річних у розмірі 6 350 грн. 25 коп., пеню в розмірі 47 479 грн. 06 коп. та штраф у розмірі 16 530 грн. 05 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року між сторонами згідно пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України №190 від 27.06.2008 року затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України. Пунктом 1.1 передбачено, що Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до пункту 2.1 Правил договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», яким, згідно пунктом 2.2 Правил № 190, визначаються істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Пунктом 1.4 Правил встановлено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил № 37, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору (п. 3.1, 3.7 Правил).

Відповідно до п. 3.13 Правил суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Згідно з пунктом 1.2 Правил № 37 останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Пунктом 1.4 Правил № 37 передбачено, що: абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації; стічні води підприємств - це усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до пункту 2.4 Правил № 37 підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року у період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року він надав Відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за кодом 8-804 на суму 557 944 грн. 48 коп., за кодом 8-50804 на суму 135 778 грн. 35 коп., що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку за спірний період, підписаними уповноваженими представниками сторін, реєстрами дебетових повідомлень, розшифровками рахунків абонента, в яких зафіксовані об'єми спожитих відповідачем послуг та тарифи, застосовані при нарахуванні послуг, проте Відповідач оплатив такі послуги лише частково, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 330 600 грн. 99 коп.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву, Відповідач зазначав, що договір на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року діє лише в частині забезпечення Відповідача як балансоутримувача будинків водою для задоволення власних санітарно -гігієнічних та господарських потреб (зокрема, полив газонів, прибирання прибудинкової території) у зв'язку з внесенням змін до Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Отже, на думку відповідача, прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» та набрання ним чинності є саме тією обставиною, яка є підставою для припинення зобов'язання. Крім того, з 01.07.2014 року Позивачем розпочато роботу з укладання прямих договорів з мешканцями будинків на виконання вимог законодавства, а тому стягнення цієї суми заборгованості з Відповідача призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж самої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2014 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (Виконавець) та Дочірнім підприємством «ЖЕД БУ №7» (Балансоутримувач) було укладено Договір про співпрацю Виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з Балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинокових мереж) №85/1198-08, відповідно до умов якого Балансоутримувач зобов'язується забезпечити належні умови для передачі (транзиту) питної води внутрішньобудинковими мережами та скид стічних вод через внутрішньобудинкові мережі, що знаходяться у його власності або на його балансі, при наданні послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод у систему каналізації м. Києва їх Виконавцем у житлових будинках, зазначені у переліку (дислокації), який є невід'ємною частиною цього договору (Додаток №1). Балансоутримувач зобов'язаний забезпечити виконавця інформацією щодо кількості мешканців та поквартального переліку фізичних осіб, що мають оформити договору на послуги водопостачання та водовідведення за встановленою формою, а також інформацію щодо нежитлових приміщень в житлових будинках із зазначенням орендарів та/або власників цих приміщень , нежитлових будівель, що знаходяться у нього на балансі (в управлінні).

Згідно з п.4.1 Договору зобов'язання сторін за цим Договором виконуються сторонами на безоплатній основі.

Інші зобов'язання сторін, що виконуються на оплатній основі, регулюються окремим (и) Договором (Договорами) (п.4.2 Договору)

У п.п.6.1, 6.2 Договору передбачено, що він набирає чинності з 01.07.2014 р. і діє протягом 2014 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору жодною із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

26 квітня 2014 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким викладено ч. 4 та ч. 5 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" таким чином, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Також було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Таким чином, відповідно до статті 19 вказаного Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Статтею 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням;

підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення;

об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів;

власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Судом встановлено, що Позивач є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання (згідно із Законом - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільчих водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води) та водовідведення (згідно із Законом - це господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом).

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила), регулюються відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а у відповідності до положень пункту 8 Правил вказані вище послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Вищезазначеними нормативно-правовими актами визначено, що правовідносини які виникають у сфері дії Закону №1198 та які пов'язані з виконанням позивачем функцій виконавця послуг регулюються виключно договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Тобто, на законодавчому рівні розмежовано, що надання Позивачем, як виконавцем, комунальної послуги здійснюється на підставі договорів з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а надання послуг з ліцензованого (основного) виду діяльності, як виробником-ліцензіатом здійснюється на підставі договорів з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно з положеннями статті 13 Закону, житлово-комунальні послуги розмежовано за функціональним призначенням, тарифоутворенням та структурою втрат/витрат на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які зокрема включають в себе обслуговування внутрішньобудинкових мереж.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. №529 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно з яким до обов'язків виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належить утримання внутрішньобудинкових мереж в належному технічному стані, здійснення їх технічного обслуговування та ремонту, вжиття своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки (п. 13 типового договору).

Отже, з наведеного вбачається, що утримання та обслуговування внутрішньобудинкових мереж є одним із різновидів послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Таким чином, оскільки Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» не є балансоутримувачем внутрішньобудинкових систем, та/або виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, то і не має правових підстав утримувати вказані мережі (нести відповідальність за їх технічний стан) в належному технічному стані. З урахуванням наведеного та з метою надання споживачам послуг, якість яких відповідатиме державним санітарним нормам і правилам, позивачем укладено з відповідачем, на підставі взаємного волевиявлення сторін, Договір про співпрацю Виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з Балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинокових мереж) №85/1198-08 від 01.07.2014 року.

Відповідно до п.1.1 Договору про співпрацю Виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з Балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинокових мереж) №85/1198-08 від 01.07.2014 року його предметом є зобов'язання балансоутримувача забезпечити належні умови для передачі (транзиту) питної води внутрішньобудинковими мережами та скид стічних вод через внутрішньобудинкові мережі, що знаходяться у його власності або на його балансі, при наданні послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод у систему каналізації м. Києва їх виконавцем - позивачем.

Таким чином, з огляду на викладене, Суд зазначає, що існування Договору про співпрацю Виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з Балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинокових мереж) №85/1198-08 від 01.07.2014 року не відміняє дії Договору, який став підставою позовних вимог в даній справі.

Крім того, Суд зазначає, що Договір на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 був укладений між сторонами 17.03.2004 року, який діє протягом усього часу надання послуг до моменту його розірвання. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. (п.7.1 Договору)

У п.7.2 Договору передбачено, що Договір може бути розірвано лише за згодою сторін або у судовому порядку.

Сторона, яка бажає розірвати договір має письмово попередити про це другу сторону за один місяць до визначеної дати припинення договору (п.7.3 Договору)

Проте, як вбачається з матеріалів справи, з моменту укладання Договору на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року жодна із сторін не заявляла про припинення дії даного Договору або його розірвання, а навпаки Відповідач листом №72 від 05.09.2014 року повідомив Позивача про продовження взаємовідносин з Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» відповідно до умов укладеного договору №03997/5-08 від 17.03.2004 року. При цьому, Суд зазначає, що у вказаному листі не зазначено про продовження взаємовідносин сторін за спірним договором саме у частині задоволення власних санітарно -гігієнічних та господарських потреб (зокрема, полив газонів, прибирання прибудинкової території) Відповідача, а тому заперечення останнього Суд не приймає до уваги.

Крім того, Суд зазначає, що прийняття змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 26.04.2014 року не передбачає автоматичного розірвання договорів у сферах водопостачання і водовідведення та надання житлово - комунальних послуг, які діяли до прийняття цього закону. Даний Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Також, зазначені зміни до закону не встановлюють строків, порядку оформлення відносин суб'єктів, які здійснюють діяльність у сфері комунальних послуг.

Суд зауважує, що оскільки стороною спірного Договору, на яку покладено обов'язок по оплаті вартості наданих послуг постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу є саме Відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем. До того ж припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати наданих послуг, приймаючи до уваги також підтвердження факту надання таких послуг матеріалами справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.12.15 року у справі № 910/14306/15.

Таким чином, Суд зазначає, що Договір на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року є чинним на час розгляду даної справи в суді, а тому Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача щодо дії спірного договору лише в частині забезпечення Відповідача як балансоутримувача будинків водою для задоволення власних санітарно -гігієнічних та господарських потреб (зокрема, полив газонів, прибирання прибудинкової території) й припинення правовідносин сторін на підставі статті 607 Цивільного кодексу України.

Що стосується доводів Дочірнього підприємства «ЖЕД БУ №7» в частині того, що з 01.07.2014 року Позивачем розпочато роботу з укладання прямих договорів з мешканцями будинків на виконання вимог законодавства, а тому стягнення цієї суми заборгованості з Відповідача призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж самої суми, Суд зазначає, що сторонами не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження укладання прямих договорів з мешканцями будинків у період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року. Більш того, як вбачається з письмових пояснень Позивача від 22.04.2016 року, у період з 01.07.2014 р. по 31.10.2015 р. прямі договори з мешканцями будинку, що обслуговується Відповідачем, не укладались, а тому Суд не приймає до уваги вказані заперечення. Крім того, посилання Відповідача щодо подвійного стягнення вказаної суми заборгованості з останнього та мешканців будинків є безпідставними, оскільки у Позивача відсутні правові підстави для стягнення виниклої суми заборгованості за надані послуги з водопостачання і водовідведення з фізичних осіб - мешканців будинків у зв'язку з неукладенням відповідних договорів й неможливості покладення на них обов'язків, не передбачених жодними правовими актами.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що на виконання умов Договору на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року у період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року Позивач надав Відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, а Відповідач в свою чергу прийняв надані послуги, що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку за спірний період, підписаними уповноваженими представниками сторін, без заперечень та зауважень, в добровільному порядку, реєстрами дебетових повідомлень, розшифровками рахунків абонента, в яких зафіксовані об'єми спожитих відповідачем послуг та тарифи, застосовані при нарахуванні послуг, проте Відповідач оплатив такі послуги лише частково, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 330 600 грн. 99 коп.

Пунктом 2.2.1 Договору передбачено, що Постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента платіжні документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

У платіжних документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення Постачальником платіжного документу до банківської установи Абонента. В разі утворення боргу, оплата, що надходить від Абонента першочергово зараховується Постачальником в погашення боргу. (п.п.2.2.2 Договору)

Як встановлено Судом, на виконання умов Договору на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року Позивачем були направлені платіжні документи до банківської установи Відповідача, що підтверджується довідкою Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» №797/16 від 18.03.2016 р. (за період з 01.07.2014 р. по 10.07.2015 р.) та довідкою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» №47/225/363 від 01.12.2015 р. (за період з 11.07.2015 р. по 31.10.2015 р.). Вказані платіжні документи та реєстри дебетових повідомлень, що надсилались на адресу Дочірнього підприємства «ЖЕД БУ №7», наявні в матеріалах справи, від дати пред'явлення яких й виникало зустрічне зобов'язання Відповідача по оплаті наданих послуг.

В разі неотримання від Постачальника поточного щомісячного платіжного документу, Абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води. (п. 2.2.4 Договору).

Відповідно до п.2.2.5 Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг від Абонента зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення Постачальником платіжного документу до банківської установи Абонента, письмово повідомити про це Постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова Абонента оплатити платіжний документ Постачальника вважатиметься безпідставною.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження надання Дочірнім підприємством «ЖЕД БУ №7» письмового повідомлення про незгоду щодо кількості або вартості отриманих послуг від Постачальника, а тому в даному випадку відмова Абонента від оплати платіжних документів є безпідставною.

Як вбачається зі зведеного Акту звірки між сторонами на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва, за даними Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість становить 330 600 грн. 99 коп., за даними Дочірнього підприємства «ЖЕД БУ №7» наявна переплата на суму 65 743 грн. 37 коп. Суд зазначає, що різниця в сумі заборгованості Відповідача за Договором на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року виникла у зв'язку з різницею обсягу наданих послуг, проте, як встановлено вище у судовому рішенні, оскільки Відповідачем не надано доказів незгоди щодо кількості отриманих послуг, відмова від оплати платіжних документів є безпідставною.

Таким чином, заборгованість Дочірнього підприємства «ЖЕД БУ №7» перед Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» за Договором на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року за період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року становить 330 600 грн. 99 коп.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Публічному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» в розмірі 330 600 грн. 99 коп.

Отже, Суд приходить до висновку, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України, не здійснив оплату вартості наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 330 990 грн. 99 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 05.08.2014 р. по 31.10.2015 р. у розмірі 6 350 грн. 25 коп. та інфляційні у розмірі 88 071 грн. 76 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за надані й прийняті послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу за загальний період прострочки з 05.08.2014 р. по 31.10.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв»язку з невірним розрахунком Позивача. Так, при здійсненні нарахування Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Крім того, Позивачем здійснено нарахування 3% річних за зобов'язаннями вересня 2015 року та листопада 2014 року (код 8-50804) при наявності переплати Відповідача, що є неприпустимим відповідно до норм чинного законодавства України. Також, при здійсненні нарахування 3% річних за зобов'язаннями жовтня 2014 року за кодом 8-50804 Позивачем невірно визначений початок перебігу прострочки Відповідача, а саме зазначено з 24.10.2014 р., проте вірним є 24.11.2014 р., оскільки платіжні вимоги були виставлені 14.11.2014 р. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 6 290 грн. 90 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 05.08.2014 року по 31.10.2015 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за період з 05.08.2014 року по 31.10.2015 року у розмірі 88 071 грн. 76 коп. підлягають частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача. Так, при здійсненні нарахування Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Крім того, Позивачем здійснено нарахування інфляційних за зобов'язаннями вересня 2015 року та листопада 2014 року (код 8-50804) при наявності переплати Відповідача, що є неприпустимим відповідно до норм чинного законодавства України. Також, при здійсненні нарахування за зобов'язаннями жовтня 2014 року за кодом 8-50804 Позивачем невірно визначений початок перебігу прострочки Відповідача, а саме зазначено з 24.10.2014 р., проте вірним є 24.11.2014 р., оскільки платіжні вимоги були виставлені 14.11.2014 р. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягають інфляційні за період з 05.08.2014 року по 31.10.2015 року у розмірі 84 461 грн. 16 коп.

Також Позивач стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 07.12.2014 р. по 31.10.2015 р. у розмірі 47 479 грн. 06 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по сплаті за надані послуги, Абонент сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, Сторонами в Договорі на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 07.12.2014 року по 31.10.2015 року вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до вимог статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 47 479 грн. 06 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 07.12.2014 р. по 31.10.2015 р.

Також Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача штрафу відповідно до п.4.5 Договору у розмірі 16 530 грн. 05 коп.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постановах від 27.04.2012р. № 06/5026/1052/2011, Суд вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв»язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 4.5 Договору передбачено, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, Абонент сплачує Постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився оплатити.

За таких підстав, Суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 16 530 грн. 05 коп. з урахуванням правової позиції Верховного Суду України щодо застосування до Відповідача одночасно штрафу та пені.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Дочірнього підприємства «ЖЕД БУ №7» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИ РІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «ЖЕД БУ №7» (03164, м.Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕВСЬКА, будинок 3, корпус Б, Ідентифікаційний код юридичної особи 32557874) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, ВУЛ.ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 1-А, Ідентифікаційний код юридичної особи 03327664) заборгованість у розмірі 330 600 (триста тридцять тисяч шістсот) грн. 99 (дев'яносто дев'ять) коп., 3% річних у розмірі 6 290 (шість тисяч двісті дев'яносто) грн. 90 (дев'яносто) коп., інфляційні у розмірі 84 461 (вісімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 16 (шістнадцять) коп., пеню у розмірі 47 479 (сорок сім тисяч чотириста сімдесят дев'ять) грн. 06 (шість) коп., штраф у розмірі 16 530 (шістнадцять тисяч п'ятсот тридцять) грн. 05 (п'ять) коп. та судовий збір у розмірі 7 280 (сім тисяч двісті вісімдесят) грн. 43 (сорок три) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 30 травня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин