ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.05.16р. Справа № 904/2064/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", 50095, Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1

до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", 50000, м. Кривий Ріг, вул.Дежньова, 9

про про визнання факту відсутності дебіторської заборгованості

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю № 14 - 168 юр від 31.03.2016 року

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю № 33 від 04.01.2016 року

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" про визнання факту відсутності дебіторської заборгованості у розмірі 244 184, 45 грн.; стягнення судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договорів № 775 від 26.05.2003 року, № 917 Н від 30.07.2003 року, № 740 Н від 24.10.2005 року, № 679 від 17.04.2003 року та № 1392S09 від 01.12.2009 року.

Відповідач позов не визнає (відзив на позовну заяву від б/д за № б/н) посилаючись на те, що підприємства які є споживачі теплової енергії повинні проводити оплату за теплову енергію тільки на рахунки зі спеціальним режимом використання.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2005 року між комунальним підприємством теплових мереж Криворіжтепломережа та відкритим акціонерним товариством "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" (ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг") було укладено договір за № 785/2625 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару, відповідно до умов якого Відповідач відпускає позивачу теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і у вигляді пару, а позивач оплачує отриману теплову енергію по встановленим тарифам (цінам) у строки передбачені договором.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору відповідачем належним чином надавалися позивачу послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт на загальну суму 244 184 грн. 45 коп. (а.с. 124-137).

В той же час на підставі укладених між позивачем та відповідачем договорів:

- № 775 Н від 26.05.2003 року про спільне використання технологічних мереж, відповідно до якого Позивач зобовязується забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених Відповідачу, а Відповідач своєчасно сплачувати послуги за використання електричної мережі, отримані послуги, в тому числі за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії;

- № 917 Н від 30.07.2003 року про постачання води і прийом стоків, згідно якого Позивач здійснює послуги по подачі питної води і прийому стоків, а Відповідач приймає послуги та оплачує їх вартість;

- № 740 Н від 24.10.2005 року про транспортування природного газу, умови якого передбачають здійснення Позивачем транспортування природного газу по своїх газових мережах, а Відповідач приймає природний газ і робить оплату послуг по транспортуванню газу;

- № 679 від 17.04.2003 року про постачання підживлюючої води, відповідно до якого Позивач здійснює послуги з постачання підживлючої води для водогрійної котельні Відповідача, який зобовязався оплатити обумовлені договором послуги;

- № 1392S09 від 01.12.2009 року про технічне забезпечення електропостачання споживача, згідно якого ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» забезпечує технічну можливість передачі (транзит) електроенергії власними технологічними мережами Відповідачу, а Відповідач зобовязаний своєчасно сплачувати отримані послуги;

виникла заборгованість КПТМ «Криворіжтепломережа» перед ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» .

Внаслідок чого ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» направило на адресу відповідача заяви про залік зустрічних однорідних вимог від 27.02.2015, 28.04.2015, 07.05.2015, 28.12.2015 , якими, зокрема заявило про припинення зустрічних однорідних вимог на суму 244 184,45 грн. за Договорами № 785/265 від 01.04.2005 року, № 775 Н від 26.05.2003 року, № 917 Н від 30.07.2003 року, № 740 Н від 24.10.2005 року, № 679 від 17.04.2003 року, № 1392S09 від 01.12.2009 року.

Однак, КПТМ «Криворіжтепломережа» у листах від 23.05.2015 року № 841/04, 18.05.2015 року № 1411/04, від 11.06.2015 року № 1747/04, від 13.01.2016 року № 84/04, відмовилось від проведення заліку однорідних зустрічних вимог, посилаючись на ст.191 Закону України «Про теплопостачання», якою передбачено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування грошових коштів на рахунки зі спеціальним режимом використання… Оплата на інші рахунки заборонена (а.с. 139-147).

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст. 4-1 ГПК України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи даний спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

З матеріалів справи вбачається, що вимогою позивача є визнання факту відсутності дебіторської заборгованості у розмірі 244 184 грн. 45 коп.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Враховуючи викладене, положення ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачений такий спосіб захисту цивільного права та інтересу як визнання факту відсутності дебіторської заборгованості. Вказана вимога позивача за своєю правовою природою є вимогою про встановлення факту. Розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників правовідносин.

Суд звертає увагу, що діючим законодавством не передбачено встановлення певних фактів у порядку господарського судочинства як спосіб захисту прав. Юридичні факти можуть встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне (господарське). Тобто його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

На відміну від норм Цивільного процесуального кодексу України (пункт 5 частини 2 статті 234, глава 6 Розділу IV), яким передбачено можливість розгляду судами в порядку окремого провадження справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, Господарський процесуальний кодекс України не містить положень щодо підвідомчості таких спорів господарським судам. Отже, категорія спорів щодо встановлення певних юридичних фактів у правовідносинах між юридичними особами не підлягає розгляду господарськими судами, оскільки предмет спору не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

У пункті 4.3 постанови пленуми Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України.

Відтак, враховуючи вищевикладене, визначений позивачем предмет даного позову не відповідає встановленим законом або договорами способам захисту прав.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2013 у справі №5011-34/12256-2012, а також постановах Верховного Суду України від 21..05.2012 у справах №6-69цс11 та №6-88цс11.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, вимога позивача про визнання факту відсутності дебіторської заборгованості, визнається судом необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на Позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 30.05.2016 року

Суддя С.П. Панна