ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа № 917/2015/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Тихий П.В. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №8 від 08.02.2016 року),

1-го відповідача- Кошляк В.М. (довіреність №5 від 06.01.2015 року),

2-го відповідача ОСОБА_2 (довіреність №2 від 05.01.2016 року),

третя особа не зявилась,

розглянувши апеляційну скаргу 2-го відповідача (вх. № 1137 П/1-38) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтаватрансбуд", м. Полтава,

до 1) Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаватрансбуд", м. Полтава,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ОСОБА_3", м.Полтава,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні другого відповідача - фізична особа ОСОБА_4, с.Потоки, Кременчуцький район, Полтавська область,

про визнання недійсним договору та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 р. ТОВ "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ТЗДВ "Полтавтрансбуд" та ТОВ "Компанія "ОСОБА_3", в якому просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2011 р., укладений між 1-м та 2-м відповідачами; визнати за позивачем право власності на нежитлове приміщення, розташоване на 1-му поверсі будинку в осях будинку А-Е16-ІІ загальною площею 82,9 кв.м. за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65Б; витребувати від 1-го та 2-го відповідачів на користь позивача вищезазначене нерухоме майно з чужого незаконного володіння.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 р. у справі №917/2015/15 (суддя Кльопов І.Г.) позов задоволено повністю.

Другий відповідач, ТОВ "Компанія "ОСОБА_3", звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне зясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність акту приймання - передачі майнових прав по договору купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року, укладеному між ТДВ "Полтавтрансбуд" та ТОВ КУА "Полтавтрансбуд", та не надання позивачем доказів (платіжних документів ) здійснення покупцем -ТОВ КУА Полтаватрансбуд оплати по вказаному договору, тоді як в матеріалах справи наявний акт приймання - передачі тих же майнових прав по договору купівлі - продажу майнових прав від 07.12.2011 року, укладеному між ТДВ "Полтавтрансбуд" та ТОВ "Компанія "АВМ ОСОБА_3". Крім того, звертає увагу на те, що на час подання позову у даній справі спірні майнові права на приміщення в будинку по вул. Панянка.65 б у м.Полтава належали ОСОБА_4, яка не є стороною спірного договору, у звязку з чим рішення у даній справі може вплинути на її права та обовязки.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 року (головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.) у справі №917/2015/15 рішення господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2016 року (головуючий суддя Овечкін В.Е., суддя Ємельянов А.С., суддя Корнілова Ж.О.) у справі №917/2015/15 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 року скасовано з передачею справи на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, касаційний суд зазначив, що маються підстави вважати, що майнові права на спірний обєкт остаточно перейшли у власність позивача до укладення відповідачем -1 оспорюваного договору від 07.12.2011 р. В порушення приписів ст.ст.35;43;101;105 ГПК України апеляційним судом не перевірено фактичні обставини на предмет їх преюдиційності щодо визнання відповідачем-1 у листі від 12.05.2015 № 52/2 на адресу позивача, своєї вини у повторному продажу належних позивачу майнових прав. Апеляційним судом не спростовано (далі йдеться у постанові ВГСУ) встановлених судом першої інстанції фактичних обставин про те, що договір від 24.11.2011 р. в установленому порядку не розірваний та не визнаний недійсним, а тому є підставою виникнення прав та обовязків позивача і відповідача-1 як сторін договору.

Під час нового розгляду справи, позивач надав суду додаткові пояснення №14 від 06.05.2016 року до відзиву на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що перший відповідач, при укладенні спірного договору від 07.12.2011 року порушив вимоги статті 658 ЦК України, а саме, не будучи власником майнових прав на майбутній обєкт нерухомості, відчужив його поза волею легітимного власника, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним. Також позивач вказує, що сторони договору купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року дійшли згоди про залік взаємних однорідних грошових вимог, що підтверджується протоколом від 01.12.2011 року та спростовує доводи апелянта про відсутність доказів оплати позивачем придбаних майнових прав.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні 2-го відповідача фізичну особу ОСОБА_4

ОСОБА_4 в судове засідання 31.05.2016 року не зявилась, однак надала суду письмові пояснення від 27.05.2016 року, в яких зазначила, що підписуючи договір купівлі-продажу майнових прав №2 від 24.09.2013 року та акт приймання передачі від 21.10.2013 року їй не були відомі обставини відсутності у ТОВ "Компанія "ОСОБА_3" права відчужувати майнові права на нежитлове приміщення в будинку по вул. Панянка.65 б у м.Полтава. Просить рішення суду першої інстанції скасувати т прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи, що третя особа належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за її відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідачів, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

24 листопада 2011 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Полтаватрансбуд" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" (покупець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав (а.с.17 т.1).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, продавець продав, а покупець купив майнові права на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-П, загальною площею 82,9 м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65- Б ( об'єкт).

В п.1.3 договору зазначено, що покупець за цим договором одержує майнові права продавця на обєкт, який належатиме останньому на праві власності згідно цього договору.

Предметом цього договору, згідно п.1.4, є майнові права на обєкт, які після набуття покупцем його у власність реалізуються шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на обєкт після введення обєкта в експлуатацію та оформлення покупцем відповідних правовстановлюючих документів.

За умови виконання своїх зобовязань за цим договором покупець одержує від продавця документи, необхідні для оформлення правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності покупця на обєкт.

У відповідності до п. 1.5 зазначеного договору, майнові права на обєкт за цим договором одержуються покупцем від продавця з моменту підписання цього договору.

Вартість майнових прав на обєкт становить 245100 грн. (п.3.1 договору).

Як передбачено п.3.4 договору, покупець здійснює за цим договором оплату на користь продавця до 30 вересня 2013 року.

01.12.2011 року сторони підписали протокол про залік взаємних вимог та проведення розрахунків за договором б/н купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року, в якому дійшли згоди про залік взаємних однорідних грошових вимог (а.с.136 т.1).

Так, згідно пункту 1 протоколу, ТДВ "Полтаватрансбуд" має заборгованість перед ТОВ КУА "Полтаватрансбуд" на загальну суму 290000 грн., відповідно до договору позики №12 від 02.12.2009 року.

В п. 2 протоколу зазначено, що ТОВ КУА "Полтаватрансбуд" має заборгованість перед ТДВ "Полтаватрансбуд" на суму 245100,00грн. відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення, площею 82,9 кв. , м. Полтави, вул. Панянка,65 б.

Відповідно до п. З протоколу, з моменту набуття чинності даного протоколу ТДВ "Полтаватрансбуд" має заборгованість перед ТОВ КУА "Полтаватрансбуд" в сумі 44900 грн., згідно з договором позики №12 від 02.12.2009р.

Зобов'язання з моменту набуття чинності даного протоколу в частині оплати ТОВ КУА "Полтаватрансбуд" перед ТДВ "Полтаватрансбуд", згідно договору №б/н від 24.11.2011р. купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення, площею 82,9 кв.м. в м. Полтава, вул. Панянка, 65Б, виконані в повному обсязі (п.4 протоколу).

В п.5 протоколу зазначено, що він є невідємною частиною договору б/н купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року. Цим протоколом сторони вносять зміни в п.3.4, 3.5 договору купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року та доповнюють наступним: «Розрахунок за майнові права, що є предметом договору б/н купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року, може бути проведений шляхом взаємозаліку зустрічних однорідних грошових вимог за договором позики №12 від 02.12.2009 року та договором б/н купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року (п.6 протоколу).

До матеріалів справи додано договір купівлі-продажу майнових прав, укладений 07 грудня 2011 року між Товариством з додатковою відповідальністю Полтавтрансбуд (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія АВМ ОСОБА_3 (покупець) відповідно до п.1.1 якого продавець продав, а покупець купив майнові права на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-П, загальною площею 82,9 м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65Б (далі - договір від 07.12.2011 року) (а.с.14 т.1).

Відповідно до п.1.3 договору від 07.12.2011 року, покупець за цим договором одержує майнові права продавця на обєкт, який належатиме останньому на праві власності згідно з актом приймання-передачі завершеного будівництвом обєкту та відповідних рішень виконкому.

Пунктом 1.4 договору від 07.12.2011 року визначено його предмет: майнові права на обєкт, які після набуття покупцем його у власність реалізуються шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на обєкт після введення обєкта в експлуатацію та оформлення покупцем відповідних правовстановлюючих документів.

За умови виконання своїх зобовязань за цим договором, покупець одержує від продавця документи, необхідні для оформлення правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності покупця на обєкт.

Згідно з пунктом 1.5 зазначеного договору, майнові права на обєкт за цим договором одержуються покупцем від продавця шляхом підписання акту приймання-передачі майнових прав. Акт приймання-передачі майнових прав підписується сторонами протягом шістдесяти календарних днів з дати одержання

продавцем від Полтавського БТІ технічного паспорту на будинок, в якому знаходиться об'єкт, але не раніше здійснення покупцем оплати 100% вартості майнових прав.

Право власності на майнові права на об'єкт переходить від продавця до покупця після підписання акта приймання-передачі майнових прав.

20.09.2013 року сторони договору від 07.12.2011 року підписали акт приймання-передачі майнових прав в житловому будинку по вул. Панянка, 65 Б в м. Полтава (а.с. 16 т.1).

В позовній заяві позивач зазначає, що про вказані вище обставини йому стало відомо 12.05.2015 року з листа №552/1 ТДВ Полтавтрансбуд, в якому останній повідомив позивача про те, що визнає свою вину в помилковому укладенні ще одного договору купівлі-продажу від 07.12.2011 року та пропонує позивачу повернути сплачені кошти в розмірі 245100 грн. або надати інший рівноцінний за характеристикою та площею обєкт нерухомості на вибір позивача (а.с.19 т.1).

Позивач, обґрунтовуючи позов, зазначає, що ТДВ Полтавтрансбуд, здійснюючи продаж майнових прав на підставі договору від 07.12.2011 р. на користь ТОВ Компанія АВМ ОСОБА_3, не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності для їх правомірного відчуження, оскільки вказані майнові права на момент укладання цього договору вже було продано на користь позивача згідно з договором від 24.11.2011 р. Позивач вказує, що оспорюваний ним договір від 07.12.2011 року порушує право ТОВ "Компанія з управління активами "Полтаватрансбуд" на володіння, користування та розпорядження своєю власністю (майновими правами, придбаними за договором від 24.11.2011 року), у звязку з чим просить суд визнати його недійсним на підставі статтей 203, 215 Цивільного кодексу України. Також позивач просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення, розташоване на 1-му поверсі будинку в осях будинку А-Е16-ІІ, загальною площею 82,9 кв.м. за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65Б; витребувати від першого та другого відповідачів на користь позивача вищезазначене нерухоме майно з чужого незаконного володіння.

Перший відповідач у відзиві на позов зазначає про те, що договір від 07.12.2011 року з ТОВ «Компанія «АВМ ОСОБА_3» укладено помилково, про що повідомлено ТОВ "Компанія з управління активами "Полтаватрансбуд" листом №522/1 від 12.05.2015 року, у звязку з чим у вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Також колегією суддів встановлено, що 24.09.2013 року між ТОВ «Компанія «АВМ ОСОБА_3» (другий відповідач, продавець) та фізичною особою ОСОБА_4 (третя особа, покупець) укладено договір №2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-П, загальною площею 82,9 м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65Б (а.с.82 т.1).

Сторони вказаного договору 21.10.2013 року підписали акт приймання-передачі майнових прав на вищенаведене нерухоме майно (а.с.86 т.1).

В письмових поясненнях суду від 27.05.2016 року, третя особа зазначає, що на момент укладення договору з другим відповідачем 24.09.2013 року та підписання акту приймання-передачі від 21.10.2013 року, вона не була обізнана про відсутність у продавця повноважень на відчуження спірних майнових прав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулась до Ленінського районного суду м.Полтави з позовом до ТДВ Полтавтрансбуд про визнання договору купівлі-продажу майнових прав №2 від 24.09.2013 року та акту приймання-передачі майнових прав недійсними (75-81 т.1).

Ухвалою районного суду м.Полтави від 07.12.2015 року у справі №553/3560/15-ц провадження за вказаним вище позовом зупинено до набрання законної сили рішення суду у даній справі (ухвала додана третьою особою до письмових пояснень від 27.05.2016 року).

Судова колегія враховує наступне.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

Стаття 207 Господарського кодексу України, також передбачає, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як розяснено в п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року Про деякі питання визнання правочинів недійсними, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст.ст.177,190 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Частина 2 ст. 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, право розпорядження майном належить власникові, а згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд й усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Пунктом 1 статті 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.13 та ч.3 ст.509 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, … . Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 24 листопада 2011 року між ТОВ "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" та ТДВ "Полтаватрансбуд", позивач став власником майнових прав на нежитлове приміщення, розташоване на 1-му поверсі будинку в осях будинку А-Е16-ІІ, загальною площею 82,9 кв.м. за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65Б.

В пункті 1.5 договору від 24.11.2011 року передбачено одержання покупцем майнових прав на обєкт з моменту підписання цього договору, що узгоджується з ч.1 ст.334 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що повна оплата вартості майнових прав, придбаних позивачем за договором купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року, відбулася шляхом зарахування взаємних зустрічних однорідних вимог за цим договором та договором позики №12 від 02.12.2009, що підтверджується підписаним позивачем та першим відповідачем протоколом від 01.12.2011р. про залік взаємних вимог та проведення розрахунків, що не суперечить ст.601 ЦК України.

Пунктом « 6» Протоколу про залік взаємних вимог від 01.12.2011 р. сторони узгодили внесення змін до пунктів 3.4. та 3.5. договору купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 та доповнили наступним: « Розрахунок а майнові права , що є предметом договору б/н купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 р., може бути проведений шляхом взаємозаліку зустрічних однорідних грошових вимог за договором позики № 12 від 02.12.2009 та договором № б/н купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011( а.с.136).

Вказаний договір в установленому порядку не розірваний та не визнаний недійсним, а тому є підставою для виникнення прав та обовязків позивача та першого відповідача як сторін договору.

Таким чином, майнові права на об'єкт інвестування (майбутнє нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-П загальною площею 82,9м2 за адресою: м. Полтава, вул.Панянка, 65Б) остаточно перейшли у власність позивача, як добросовісного набувача з часу підписання договору від 24.11.2011.

Разом із цим, 07 грудня 2011 року між першим відповідачем та другим відповідачем укладено договір купівлі-продажу стосовно тих же майнових прав, а саме: відповідно до п.1.1 договору, другий відповідач придбав майнові права на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-П, загальною площею 82,9 м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65Б.

За п.1.5 вказаного договору, право власності на майнові права переходять до другого відповідача з моменту підписання акта приймання-передачі майнових прав. Такий акт було підписано 20.09.2013 року( а.с.14; а.с.16).

Таким чином, повторний продаж першим відповідачем майнових прав на користь ТОВ Компанія АВМ ОСОБА_3, відбувся вже після укладення з ТОВ КУА "Полтавтрансбуд" договору від 24.11.2011 року стосовно цих же майнових прав та після набуття першим відповідачем майнових прав на спірний об»єкт.

Отже, станом на момент укладення оспорюваного договору від 07.12.2011 року перший відповідач, не будучи законним власником вищевказаних майнових прав, здійснив їх відчуження на користь другого відповідача без будь-яких правових підстав.

Вказані обставини визнано першим відповідачем у своєму листі від 12.05.2015 року №522/2, адресованому позивачу, в якому зазначено, що повторний продаж належних позивачу майнових прав стався з вини працівників ТДВ "Полтавтрансбуд" шляхом помилкового укладення оспорюваного договору купівлі-продажу з другим відповідачем.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про подвійне відчуження першим відповідачем (продавцем) одних і тих же майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва в двохтижневий проміжок часу двом різним суб'єктам господарювання (позивачу та другому відповідачу), що свідчить про порушення продавцем приписів ч.ч.2,3 ст.13 та ч.3 ст.509 ЦК України.

Крім того, укладаючи договір від 07.12.2011 року, за яким майнове право на майбутній об'єкт нерухомості було відчужено не власником (першим відповідачем) та поза волею легітимного власника (позивача), першим відповідачем порушено приписи ст.ст.317,319,321,658 ЦК України, що свідчить про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2011 року недійсним на підставі ч.1 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 07.12.2011 року, укладеного між ТДВ "Полтаватрансбуд" та ТОВ Компанія АВМ ОСОБА_3.

За таких обставин, не можуть бути прийняті до уваги обставини щодо подальшого відчуження другим відповідачем третій особі майнових прав на спірне майно.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо визнання за останнім права власності на нежитлове приміщення, розташоване на 1-му поверсі будинку в осях будинку А-Е16-ІІ, загальною площею 82,9 кв.м. за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65Б та витребування від 1-го та 2-го відповідачів на користь позивача вищезазначеного нерухомого майна з чужого незаконного володіння, колегія суддів зазначає наступне.

Майновими правами визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому (вказана правова думка міститься в постанові Верховного суду України від 18.11.2015 року у справі № 6-1858цс15).

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Виникнення права власності на новостворений обєкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою статті 331 ЦК України не передбачено.

При цьому, згідно з положеннями ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна.

Також вказаною нормою встановлена обов`язкова умова, за наявності якої власник майна може пред`явити позов про визнання за ним права власності, зокрема, це не визнання права його власності особою, яка вказана відповідачем.

Як вбачається з умов договору купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року, а саме п.1.3, позивач отримав за цим договором майнові права продавця на обєкт, який належатиме останньому на праві власності згідно цього договору.

Таким чином, враховуючи наведене, саме продавець за договором (перший відповідач) набуває право власності на обєкт нерухомого майна після його будівництва, введення обєкта в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів.

Відповідач-1 не оспорює майнові права позивача та визнав свою помилку в повторному укладенні договору купівлі-продажу майнових прав на той самий обєкт.

При цьому, пунктом 1.4 вказаного договору передбачено, що майнові права на обєкт, після набуття покупцем його у власність, реалізуються шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на обєкт після введення обєкта в експлуатацію та оформлення покупцем відповідних правовстановлюючих документів. За умови виконання своїх зобовязань за цим договором покупець одержує від продавця документи, необхідні для оформлення правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності покупця на обєкт.

Колегія суддів приймає до уваги, що в матеріалах справи відсутні первинні матеріали, що підтверджують завершення будівництва нежитлового приміщення на першому поверсі будинку в осях А-Е16-П, загальною площею 82,9 м2 за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65Б та введення його в експлуатацію.

Пояснення представника першого відповідача в судовому засіданні 31.05.2016 року щодо наявності акту введення спірного обєкту будівництва в експлуатацію не підтверджено документально.

Разом із тим, позивач виконав свої грошові зобовязання за договорами купівлі-продажу майнових прав, повністю сплативши вартість, установлену вказаними договорами, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на обєкт будівництва.

Таким чином, за змістом пункту 1.4 договору купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2011 року, позивач отримав лише право на набуття права власності в майбутньому, а не саме право власності на нерухоме майно.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України, позивачем не доведено, що він є власником спірного нерухомого майна, а статтею 331 ЦК України не передбачено такий спосіб захисту прав, як визнання права власності на новостворене майно шляхом ухвалення судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що визнання в судовому порядку права власності на майно за загальним правилом є способом захисту наявного цивільного права, а не підставою для його виникнення.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення, розташоване на 1-му поверсі будинку в осях будинку А-Е16-ІІ, загальною площею 82,9 кв.м. за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65Б.

З огляду на приписи статті 387 ЦК України, відповідно до якої право витребування майна із чужого незаконного володіння належить власнику майна, та враховуючи відсутність у позивача таких прав на спірний обєкт нерухомості, позовні вимоги в частині в частині витребування від першого та другого відповідачів на користь позивача вищезазначеного нерухомого майна є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 06.10.2015 року, господарський суд Полтавської області не в повному обсязі зясував обставини справи, в зв'язку з чим, апеляційна скарга другого відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню в частині визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення, розташоване на 1-му поверсі будинку в осях будинку А-Е16-ІІ, загальною площею 82,9 кв.м. за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 65Б та витребування вказаного майна від першого та другого відповідачів.

Крім цього, як зазначено в п.4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи наведене, колегія суддів здійснює новий розподіл судових витрат за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у даній справі.

Враховуючи приписи статті 49 ГПК України, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 49, 99, 101, п. 2 статті 103, п.1 ч.1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу другого відповідача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року у справі №917/2015/15 скасувати частково: в частині пункту 1, пункту 3, пункту 4 та пункту 5 резолютивної частини рішення.

Прийняти в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог щодо визнання за товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" права власності на нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі будинку в осях А-Е16-ІІ, загальною площею 82,9 м.кв. за адресою: м.Полтава, вул.Панянка,65Б (п.4 резолютивної частини рішення) та витребування від товариства з додатковою відповідальністю "Полтаватрансбуд" та товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ ОСОБА_3" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення, розташованого на першому поверсі будинку в осях А-Е16-ІІ загальною площею 82,9 м.кв. за адресою: м.Полтава, вул.Панянка,65Б (п.3 резолютивної частини рішення) - відмовити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Полтаватрансбуд" (вул.Старий Поділ,4, м.Полтава, 36022, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" (вул.Старий Поділ, 4, м.Полтава, 36000, ) витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 609 грн. та за подання касаційної скарги в розмірі 1833,75 грн.

Стягнути товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ ОСОБА_3" (вул.Героїв Сталінграда,3, м.Полтава, 36000, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 609 грн. та за подання касаційної скарги в розмірі 1833,75 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Полтавтрансбуд" (вул.Старий Поділ, 4, м.Полтава, 36000, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АВМ ОСОБА_3" (вул.Героїв Сталінграда,3, м.Полтава, 36000, ) 5383,95 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 06.06.2016 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Тихий П.В.

Суддя Россолов В.В.