ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р.Справа № 11/129
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А.,

ОСОБА_1

при секретарі - Альошина Г.М.

за участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» Національного наукового селекційно - генетичного центру з вівчарства

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 25 квітня 2016 року

за заявою Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про зміну способу виконання рішення

у справі № 11/129

за позовом: Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

до Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова»

про стягнення 2 902 633,32 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року Державна інноваційна фінансово-кредитна установа звернулася до господарського суду Херсонської області з заявою про зміну способу виконання рішення.

При цьому заявник вказував те, що рішенням господарського суду Херсонської області від 22.05.2003р. у справі № 11/129 з Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи стягнуто 2 845 950,61 грн. боргу за рахунок майна, набутого за інноваційним договором № 018 від 15.06.1998р., тобто за рахунок обладнання первинної обробки вовни з використанням магнітних полів та пружних коливань.

03.06.2003 року господарським судом Херсонської області на виконання вказаного рішення суду від 22.05.2003р. видано відповідні накази.

26.05.2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у звязку з відсутністю у боржника майна, зазначеного у виконавчому документі, на яке необхідно звернути стягнення.

Посилаючись на неможливість виконання рішення суду вказаним в наказі способом, заявник на підставі ч. 1 ст. 121 ГПК України просив змінити спосіб виконання рішення господарського суду Херсонської області від 22.05.2003р. у справі № 11/129 шляхом стягнення з Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» 2 845 950,61 грн. за рахунок майна боржника.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 25.04.2016 року (суддя Чернявський В.В.) заяву позивача про зміну способу виконання рішення задоволено, змінено спосіб виконання щодо частини, що залишається невиконаною, а саме, щодо суми 2 845 950,61 грн., на стягнення власне коштів у сумі 2 845 950,61 грн. зі стягнення цих коштів за рахунок певного іншого майна. Відхилено клопотання позивача про видачу наказу у справі.

Ухвала мотивована посиланнями на неможливість виконання рішення суду у встановлений в наказі господарського суду Херсонської області від 03.06.2003р. спосіб, що відповідно до ст. 121 ГПК України є підставою для зміни способу виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі Інститут тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» просить зазначену ухвалу скасувати. Апеляційна скарга обґрунтована не дотриманням судом норм матеріального і процесуального права та невідповідністю викладених в ухвалі висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна інноваційна фінансово-кредитна установа заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням господарського суду Херсонської області від 22.05.2003р. у справі № 11/129, яке набрало законної сили, з Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» на користь Української державної інноваційної компанії в особі Херсонського регіонального відділення Української державної інноваційної компанії стягнуто 2 250 000 грн. боргу, 507 636,99 грн. відсотків, 47810 грн. втрат від інфляції, 15 728,80 грн. 3% річних та 71 945,19 грн. пені, а всього 2 893 120,98 грн., за рахунок майна, набутого за інноваційну позику за інноваційним договором № 018 від 15.06.1998р., тобто за рахунок обладнання первинної обробки вовни з використанням магнітних полів та пружних коливань.

03.06.2003 року господарським судом Херсонської області на виконання вказаного рішення суду від 22.05.2003р. видано відповідні накази.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 10.09.2009р. у справі № 11/129 в порядку ст. 25 ГПК України здійснено заміну позивача його правонаступником - Державною інноваційною фінансово-кредитної установою.

В процесі виконання вищезазначеного рішення суду, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області встановлено, що майно, на яке можливо звернути стягнення у відповідача відсутнє, а заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Так, постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Чаплинського районного управління юстиції від 05.02.2013р. виконавчий документ наказ № 11/129 виданий 03.06.2003 року господарським судом Херсонської області було повернуто стягувачу без виконання на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». У вказаній постанові зазначено, що все обладнання первинної обробки вовни з використанням магнітних полів та пружних коливань, на яке необхідно звернути стягнення, реалізовано при попередньому предявленні виконавчого документа на виконання. Залишок заборгованості за виконавчим документом складає 2 845 950,61 грн.

Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області від 06.05.2014р. про результати перевірки виконавчого провадження встановлено, що в період з червня 2003р. по березень 2014р. наказ господарського суду Херсонської області від 03.06.2003р. № 11/129 стягувачем предявлявся на виконання до виконавчої служби 10 разів, проте повертався останньою без виконання і рішення суду до теперішнього часу не виконано, у звязку з відсутністю у боржника майна, зазначеного у виконавчому документі, на яке необхідно звернути стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

26.05.2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області винесено чергову постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю у боржника майна, зазначеного у виконавчому документі, на яке необхідно звернути стягнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України унормовано, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Приписами ч. 1 ст. 121 ГПК України встановлено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.12р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, в основу рішення про зміну способу та порядку виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання встановленим способом.

Пунктом 7.1.3 вказаної постанови пленуму розяснено, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками. За відсутності індивідуально визначеного майна, присудженого позивачу (за результатами розгляду віндикаційного позову), зміна способу виконання рішення шляхом звернення на кошти неможлива, оскільки в такому разі захист порушеного права власника майна повинен здійснюватися шляхом подання позову про стягнення збитків у вигляді вартості майна та доходів, які власник міг би одержати за весь час володіння таким майном.

Отже, за відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем, а саме: його постановою про повернення виконавчого документа з підстав відсутності майна, господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. При цьому, господарський суд виходить з вартості майна, визначеної ним у рішенні про його передачу (повернення).

Положеннями ст.ст. 179, 184 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Таким чином, індивідуально визначеною річчю є річ єдина у своєму роді, яка вирізняється від інших своїми неповторними ознаками та виділена із загальної маси речей даного роду, а родовими називаються речі, яким належать єдині родові ознаки і вони вимірюються числом.

Згідно з приписами ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_5 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Враховуючи викладене, виконання судового рішення є значимим етапом відновлення порушених прав людини, підприємства або установи.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими до виконання, що встановлено правовими нормами як національного, так і міжнародного законодавства, а за приписами статті 1 Господарського процесуального кодексу України сторони звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів, що з іншого боку покладає на суд обов'язок відновити таке право або інтерес в разі його порушення.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення господарського суду Херсонської області від 22.05.2003 року у справі № 11/129, на підставі якого 03.06.2003 року видано відповідний наказ про стягнення з Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» на користь позивача 2 893 120,98 грн., за рахунок майна, набутого за інноваційну позику за інноваційним договором № 018 від 15.06.1998р., тобто за рахунок обладнання первинної обробки вовни з використанням магнітних полів та пружних коливань, виконати протягом майже 13 років не виявилося можливим і залишок заборгованості за виконавчим документом складає 2 845 950,61 грн.

Таким чином, встановивши затверджену постановою державної виконавчої служби від 26.05.2015 року неможливість виконання рішення суду у встановлений в наказі господарського суду Херсонської області від 03.06.2003р. спосіб, а також те, що майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості, відноситься до речей визначених родовими ознаками, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено заяву позивача про зміну способу виконання рішення господарського суду Херсонської області від 22.05.2003р. шляхом стягнення з відповідача на користь позивача залишку заборгованості в сумі 2 845 950,61 грн. за рахунок іншого майна.

При цьому колегія суддів враховує, що змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не змінював останнє по суті, оскільки обидва ці способи є реалізацією одного способу захисту цивільних прав та інтересів визначеного ст. 16 ЦК України, що відповідає правовій позиції Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25.11.2015р. у справі № 6-1829цс15.

Викладені в апеляційній скарзі твердження скаржника про те, що рішення господарського суду Херсонської області від 22.05.2003р. у справі № 11/129 виконано у повному обсязі, залишок заборгованості за цим рішенням вважається погашеним у повному обсязі, а виконавче провадження з примусового виконання наказу № 11/129 від 03.06.2003р. закрито у звязку з повним виконанням вищевказаного рішення господарського суду, а також що майновим поручителем відповідача ТОВ «ОСОБА_2 - Генетик» через ВДВС Чаплинського РУЮ здійснюється погашення заборгованості за рахунок заставного майна на користь позивача, обєктивно нічим не підтверджені та спростовуються останньою постановою державного виконавця від 26.05.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення існуючої заборгованості в сумі 2 845 950,61 грн.).

Крім того, посилання відповідача на наявність майнового поручителя ТОВ «ОСОБА_2 - Генетик» є безпідставним, оскільки останнє не є стороною у даній справі.

Порушення господарським судом першої інстанції процесуальних прав відповідача під час розгляду заяви про зміну способу виконання рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Наявні у справі матеріали свідчать про те, що судову ухвалу від 13.04.2016 року про призначення розгляду заяви про зміну способу виконання рішення суду у судовому засіданні на 25.04.2016р. відповідачем було отримано заздалегідь, а саме 19.04.2016 року, що останнім не заперечується. Клопотання відповідача про перенесення розгляду цієї заяви на іншу дату у звязку з перебування його юрисконсульта у відрядженні правомірно було відхилено судом, оскільки чинний Господарський процесуальний кодекс України (ст. 28) не обмежує кількість представників сторони, які можуть прийняти участь у засіданні суду. Окрім того, статтею 121 ГПК України встановлено десятиденний строк розгляду заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Також, не підлягало задоволенню і клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «ОСОБА_2 - Генетик», оскільки чинним процесуальним законодавством (ст. 24 ГПК України) не передбачено можливості залучення до участі у справі іншого відповідача після прийняття рішення, тобто на стадії його виконання.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи встановлених судом, не впливають на правильність вирішення питання про зміну способу виконання судового рішення.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, оскаржувана ухвала господарського суду Херсонської області від 25.04.2016р. підлягає зміні, оскільки її резолютивна частина не відповідає вимогам ст.ст. 84, 86 ГПК України щодо змісту судового рішення та судової ухвали.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101-106, 121 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд -,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Херсонської області від 25.04.2016р. у справі № 11/129 змінити, викласти її резолютивну частину у наступній редакції:

Заяву Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про зміну способу виконання рішення суду задовольнити.

Змінити спосіб виконання рішення господарського суду Херсонської області від 22.05.2003 року у справі № 11/129 (наказ від 03.06.2003р.) про стягнення з Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» на користь позивача 2 250 000 боргу, 507 636,99 грн. відсотків, 47810 грн. втрат від інфляції, 15 728,80 грн. 3% річних та 71 945,19 грн. пені, а всього 2 893 120,98 грн., за рахунок майна, набутого за інноваційну позику за інноваційним договором № 018 від 15.06.1998р., тобто за рахунок обладнання первинної обробки вовни з використанням магнітних полів та пружних коливань, в частині, що залишилася невиконаною в сумі 2 845 950,61 грн., на стягнення заборгованості за інноваційним договором № 018 від 15.06.1998р. в сумі 2 845 950,61 грн. за рахунок майна, що належить Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» на праві власності.

Стягнути з Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» (75230, Херсонська область, Чаплинський район, смт. Асканія Нова, вул. Соборна, (Червоноармійська), 1) на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 65-б, код 00041467) заборгованість за інноваційним договором № 018 від 15.06.1998р. в сумі 2 845 950,61 грн. за рахунок майна, що належить Інституту тваринництва степових районів імені ОСОБА_4 «ОСОБА_2 - Нова» на праві власності.

Наказ господарського суду Херсонської області від 03.06.2003р. у справі № 11/129 визнати таким, що втратив чинність.

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ з зазначенням правильних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_1