КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"18" травня 2016 р. Справа №910/383/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Доманської М.Л.

Пантелієнка В.О.

за участю представників: не з'явились;

від товариства з обмеженою відповідальністю "В.В.": Дьоміна С.С. (довіреність б/н від 19.01.2016);

від Головного управління ДФС у м. Києві: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову господарського суду міста Києва від 08.02.2016

у справі № 910/383/16 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "В.В."

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі № 910/383/16 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "В.В." про банкрутство визнано банкрутом товариство з обмеженою відповідальністю «В.В.»;

відкрито ліквідаційну процедуру;

призначено ліквідатором банкрута голову ліквідаційної комісії Козловську Діану Валеріївну;

підприємницьку діяльність банкрута завершено;

строк виконання всіх грошових зобов'язань визнано таким, що настав 08.02.2016;

припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), відсотків та інших фінансових (економічних) санкцій за всіма зобов'язаннями фізичної особи - підприємця, крім зобов'язань, не пов'язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності;

припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном з 08.02.2016;

інше.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Головне управління ДФС у м. Києві звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та припинити провадження у справі..

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зокрема, такий випадок встановлений статтею 106 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 12 Закону України "Про судоустрій України", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити ухвалу суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Стаття 91 ГПК України визначає осіб, що мають право апеляційного оскарження, такими особами є, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", стаття 1 якого визначає сторін у справі про банкрутство, якими є, зокрема, конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів) та боржник (банкрут).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» сторонами у справі про банкрутство є боржник (банкрут) та конкурсні кредитора (представник комітету кредиторів), які також є учасниками провадження по справі про банкрутство, а кредитором є особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами грошові вимоги до боржника. Отже, набуття статусу кредитора законодавець пов'язує з наявністю у особи (як фізичної так юридичної) грошових вимог до боржника, а припинення статусу кредитора пов'язано з погашенням (припиненням) таких грошових вимог.

Стаття 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» також передбачає, що кредиторами боржника є органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника. Однак, і зазначені особи набувають статусу кредиторів по справі в разі наявності у встановленому порядку підтверджених грошових вимог до боржника.

Правовий статус органів справляння податків, зборів (обов'язкових платежів) як кредиторів неплатоспроможних боржників визначається і статтею 210 Господарського кодексу України, якою не передбачено автоматичне визнання цих органів кредиторами в усіх справах про банкрутство. Статус кредитора щодо неплатоспроможного боржника набувається, у тому числі і цими органами, через певні процедури, які визначені спеціальним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В матеріалах справи відсутні докази звернення скаржника з заявою з грошовими вимогами до боржника в установленому законом порядку. В апеляційній скарзі заявник не посилається на заборгованість боржника по сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), відповідно, будь-яких майнових (грошових) претензій до боржника у податкового органу не має.

Скаржник статусу кредитора у справі не набув, доказів підтвердження того, що оскаржена ухвала стосується його прав та обов'язків або порушує його права, не надав та у цьому зв'язку позбавлений можливості апеляційного оскарження відповідно до статті 91 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про порушення його права на проведення перевірки з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, зверненню із заявою про визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю "В.В." в порядку статті 95 Закону передувала публікація повідомлення про припинення Боржника у Бюлетені державної реєстрації № 323 (18) за 2015 рік.

Крім того, наявними матеріалами справи підтверджується надіслання на адресу ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві ухвали про прийняття заяви про порушення провадження у справі про банкрутство від 12.01.2016, а також ті обставини, що грошові вимоги Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві в сумі 1 106 488,39 грн. визнаються боржником, а її представник був присутнім в судовому засіданні 08.02.2016 під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Отже, органи державної податкової служби були обізнані про порушення провадження справи про банкрутство та мали можливість звернутись до суду з кредиторськими вимогами до боржника та набути статус сторони по справі, а саме - кредитора боржника.

Чинним законодавством не обмежуються повноваження податкових органів на проведення перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) суб'єктів господарювання, які перебувають у процедурах банкрутства. В будь-якому випадку порушення провадження у справі про банкрутство боржника не може бути перешкодою податковому органу у здійсненні ним планової або позапланової перевірки боржника. У разі ж виявлення порушень вимог податкового законодавства та заборгованості боржника по сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів) податковий орган має право заявити свої претензії до такого боржника шляхом подачі заяви із кредиторськими вимогами.

Під час апеляційного провадження встановлено, що з кредиторськими вимогами до боржника Головне управління ДФС у місті Києві не зверталось.

Отже Головне управління ДФС у місті Києві не є учасником справи про банкрутство, статусу кредитора у справі не набуло, доказів в підтвердження того, що прийнята господарським судом постанова стосується прав і обов'язків скаржника або порушує його права, останнім не надано.

За таких обставин, апеляційне провадження має бути припинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, як таке, що помилково порушене.

Керуючись ст.ст. 80, 99, 101-103 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

Припинити апеляційне провадження за скаргою Головного управління ДФС у місті Києві на постанову господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі № 910/383/16.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді М.Л. Доманська

В.О. Пантелієнко