ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р.Справа № 916/5063/15

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А.,

ОСОБА_1

(склад колегії суддів сформовано згідно з протоколом про автоматичну зміну складу колегії суддів від 18.05.2016р.)

при секретарі - Альошиній Г.М.

за участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

Від відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства Морський торговельний порт Южний

на рішення господарського суду Одеської області

від 02 березня 2016 року

у справі № 916/5063/15

за позовом: Державного підприємства Морський торговельний порт Южний

до відповідача: Державного підприємства Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів

про стягнення 17 507 535, 85 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року Державне підприємство Морський торговельний порт Южний (далі - ДП МТП Южний) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів про стягнення 17 507 535,85 грн., з яких: 7 610 000 грн. основний борг, 7 861 808, 72 грн. інфляційні нарахування, 1 360 417,81 грн. 3% річних та 675 309,32 грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовувалися порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору безпроцентної позики від 19.05.2009р. щодо повернення повної суми позики у визначений цим договором строк.

ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів не визнало позов посилаючись на сплив позовної давності для звернення з відповідним позовом, у звязку з чим просило суд застосувати до даних правовідносин позовну давність в порядку ст. 267 Цивільного кодексу України та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.03.2016 року (суддя Мостепаненко Ю.І.) у задоволенні позову відмовлено з мотивів пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ДП МТП Южний звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга з урахуванням її змісту обґрунтована неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю викладених у рішенні висновків обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 19.05.2009 року між ДП Морський торговельний порт Южний (позикодавець) та ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів (позичальник) було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до п.1.1. якого позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, передає у власність позичальнику грошові кошти у сумі 7 700000 грн. (позика), а позичальник зобовязується використати позику за цільовим призначенням і повернути позику позикодавцеві у визначений цим договором строк. Позика надається позичальникові на безпроцентній основі (п. 1.2. договору).

За умовами п. 2.1., п. 2.2. договору цільовим призначенням позики є погашення заборгованості з основної заробітної плати працівникам позичальника. Позичальник підтверджує, що сума вказаної заборгованості складає 7 700 000 грн. Позичальник за цим договором зобовязується протягом двох банківських днів з моменту підписання договору відкрити поточний рахунок для перерахування позики у банку, визначеному позикодавцем.

Позичальник повинен повернути позику до 01.07.2009р. (п.3.1. договору).

Передбачений в п. 3.1. цього договору термін може бути продовжений за згодою сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору (п.3.2. договору)..

Відповідно до умов п. 4.1. договору позикодавець перераховує позичальнику суму позики в безготівковому порядку протягом двох банківських днів з моменту підписання договору.

Згідно п. 4.3. договору позика вважається переданою позичальникові в момент зарахування позики на поточний рахунок позичальника.

П. 5.1. договору встановлено, що позичальник зобовязаний повернути суму позики у термін, встановлений в п.3.1. цього договору.

Днем повернення позики вважається день зарахування суми позики на поточний рахунок позикодавця (п. 5.3. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору за порушення позичальником строків виконання зобовязань, зазначених у договорі, стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.8.2. договору).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.2. цього договору та діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань за договором (п. 8.3. договору). Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.8.4. договору).

Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невідємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками (п. 9.5. договору).

На виконання умов даного договору ДП МТП Южний перерахувало на поточний рахунок ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів грошові кошти у сумі 7 700 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2869 від 19.05.2009р. та останнім не заперечується.

01.07.2009 року між ДП МТП Южний та ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів було укладено додаткову угоду № 1 до даного договору, якою сторони виклали п. 3.1 договору в наступній редакції: „Позичальник повинен повернути позику до 31.12.2009р.

03.08.2009 року відповідачем було частково повернуто позивачу суму позики у розмірі 90 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 405 від 03.08.2009р., реєстром документів від 03.08.2009р. філії Одеське РУ №18 АТ Банк Фінанси та Кредит, довідкою ДП Морський торговельний порт Южний вих. № 104-09/252 від 05.08.2009р. про зарахування вказаної суми на рахунок позивача та сторонами не заперечується.

15.06.2011 року між ДП МТП Южний та ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів було складено акт звірки взаєморозрахунків, згідно з яким станом на 15.06.2011р. заборгованість ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів за договором безпроцентної позики від 19.05.2009р. становить 7 610 000 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом ДП «МТП «Южний» вказувало те, що на момент звернення до суду з даним позовом у відповідача наявний борг за договором безпроцентної позики від 19.05.2009р. у розмірі 7 610 000 грн., оскільки з 03.08.2009р. і до сьогоднішнього часу відповідач не виконує своїх грошових зобовязань за вищезазначеним договором, що підтверджується відповідним актом звірки взаєморозрахунків між сторонами від 15.06.2011р., у звязку з чим відповідачеві нараховано 7 861 808,72 грн. втрат від інфляції та 1 360 417,81 грн. 3% річних за період з 01.01.2010р. по 15.12.2015р. на підставі ст. 625 ЦК України та 675 309,32 грн. пені за період з 01.01.2010р. по 07.06.2010р. відповідно до п. 6.1 договору.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повністю виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами у справі договором безпроцентної позики від 19.05.2009р. в частині повернення одержаної позики у встановлений строк, господарський суд першої інстанції за результатами перевірки правильності обчислених позивачем розрахунків дійшов правильного та обґрунтованого висновку про правомірність вимог щодо стягнення з відповідача не тільки суми основної заборгованості, але й відсотків річних, інфляційних втрат та пені.

Разом з тим, заперечуючи проти заявленого позову ДП "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" вказувало те, що ДП «МТП «Южний» пропущено строк позовної давності для звернення з відповідними вимогами про стягнення заборгованості, про що було зроблено відповідну заяву.

Так, відповідно до ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом, а тому до спірних правовідносин сторін в частині стягнення основного боргу, втрат від інфляції та 3% річних повинен бути застосований загальний строк позовної давності тривалістю у три роки згідно ст. 257 ЦК України, а в частині стягнення пені скорочений тривалістю в один рік відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10 судам роз'яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до п. 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10 у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Колегія суддів погоджується з правомірним висновком місцевого суду про те, що відповідно до приписів ст. 264 ЦК України початком перебігу трьохрічного строку позовної давності щодо сплати відповідачем позивачеві 7 610 000 грн. боргу є дата підписання сторонами акту звірки взаємних розрахунків від 15.06.2011р., так як одержану позику відповідач повинний був повернути позивачу ще раніше, а саме до 31.12.2009 року.

Так, відповідно до частин 3,4,5 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач у справі заявляв про сплив позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, з огляду на що просив суд відмовити в задоволенні заявлених позивачем вимог.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2008р. порушено провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

04.08.2009 року в газеті "Урядовий курєр" № 139 (4045) опубліковано оголошення про порушення провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача.

06.08.2009 року ДП «МТП «Южний» звернулося до місцевого господарського суду із заявою про грошові вимоги до боржника у справі про банкрутство на суму 15 811 660,48 грн. в тому числі 7 610 000грн., які виникли у звязку з неналежним виконанням ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів договору безпроцентної позики від 19.05.2009р. в частині повернення всієї суми позики.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.11.2010р. справі про банкрутство відповідача присвоєно № 21-2/6-08-285, а ухвалою господарського суду від 14.09.2011р. у справі № 21-2/6-08-285 було відмовлено ДП „МТП „Южний у визнанні конкурсним кредитором до боржника на суму 7 700 000 грн. (поточні вимоги). Дана відмова обґрунтована тим, що грошові вимоги ДП „Морський торговельний порт „Южний на суму 7 700 000 грн., які виникли на підставі договору безпроцентної позики від 19.05.2009р. - є поточними, оскільки виникли після порушення провадження у справі № 21-2/6-08-285 про банкрутство ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів, тобто після 23.01.2008р., і тому, враховуючи вимоги Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не можуть бути предметом розгляду даної судової процедури банкрутства ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів, оскільки вимоги поточних кредиторів на стадії розпорядженням майном боржника не розглядаються та не включаються до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2014р., залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.12.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2015р., провадження у справі про банкрутство ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів припинено, мораторій та інші заходи по забезпеченню заяви, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2008р., скасовано. Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і Господарський процесуальний кодекс України не містять приписів стосовно заборони прийняття судом позовної заяви до боржника, щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також стосовно вирішення спору за цим позовом по суті. Відповідно до ст. 62 ГПК України порушення справи про банкрутство не віднесено до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ДП «МТП «Южний» не було позбавлено права починаючи з 16.06.2011 року звернутися до господарського суду поза межами справи про банкрутство відповідача з окремим позовом про стягнення виниклої заборгованості за договором безпроцентної позики від 19.05.2009р. в сумі 7 610 000 грн.

Разом з тим, як вбачається з відмітки канцелярії суду на першому аркуші позовної заяви позивач звернувся до суду з даним позовом лише 23.12.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

В п. 5.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів зазначено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Враховуючи те, що строк позовної давності за вимогою про стягнення суми основної заборгованості сплив, строк позовної давності за вимогами про сплату пені, 3% річних і інфляційних нарахувань, також сплив.

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності до заявлених вимог про стягнення з відповідача суми основної заборгованості, пені, 3% річних і інфляційних нарахувань.

Водночас, колегія суддів доходить висновку, що підстав вважати, що строки позовної давності були пропущеними з поважних причин, немає, при цьому, жодних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

При цьому, господарський суд першої інстанції правомірно визнав безпідставними доводи позивача про те, що перебіг позовної давності за вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором безпроцентної позики від 19.05.2009р. зупинявся при розгляді справи № 21-2/6-08-285 про банкрутство ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів та розпочався заново з 29.12.2014р., тобто з дня набрання законної сили ухвали господарського суду Одеської області від 18.11.2014р. по справі № 21-2/6-08-285, якою припинено провадження у справі про банкрутство ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів, з огляду на таке.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється, зокрема, у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником стосовно якого порушено справу про банкрутство грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Пунктом 5.4 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004р. N 04-5/1193 «Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" розяснено, що дія мораторію не поширюється на задоволення вимог поточних кредиторів та виплату (стягнення) заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди.

Судом установлено, що ухвалою господарського суду від 14.09.2011р. у справі № 21-2/6-08-285 кредиторські вимоги позивача, в тому числі на суму 7 610 000грн., за договором безпроцентної позики від 19.05.2009р. визнано поточними, оскільки вони виникли після порушення провадження у справі № 21-2/6-08-285 про банкрутство ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів, тобто після 23.01.2008р., і тому, враховуючи вимоги Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, не могли бути предметом розгляду судової процедури банкрутства ДП Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів, з огляду на те, що вимоги поточних кредиторів на стадії розпорядженням майном боржника не розглядаються та не включаються до реєстру вимог кредиторів.

Отже, строк позовної давності щодо стягнення спірної суми заборгованості, яка виникла після порушення справи про банкрутство відповідача, не зупинявся, як помилково вважає позивач.

Таким чином, правильним є висновок місцевого суду про те, що наявне провадження у справі про банкрутство ДП „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів не позбавляло позивача права і можливості звернутися з даним позовом до господарського суду поза межами банкрутної справи.

Стосовно посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що у звязку з неналежним виконанням боржником зобовязань за договором від 19.05.2009р. (несплатою суми основного боргу), згідно з п. 8.3 договір діє і на теперішній час, а тому висновок суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності не відповідає дійсності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач невірно тлумачить деякі правові категорії і поняття, що в свою чергу призводить до невірного встановлення і оцінки юридичних фактів та їх наслідків, оскільки строк виконання зобовязань і строк дії договору це зовсім різні поняття.

Згідно з ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Разом з тим, за змістом ч. 5 ст. 261 ЦК України у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Отже, наявність у договорі безпроцентної позики умови п. 8.3 про те, що він діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань, не спростовує висновки місцевого суду, що відповідно до ст. ст. 261, 264 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про стягнення спірної заборгованості розпочався 01.01.2010 року, у наступному був перерваний у звязку зі складенням сторонами 15.06.2011 року акту звірки взаєморозрахунків та розпочався заново 16.06.2011 року і сплив відповідно 16.06.2014 року.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд -,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 02 березня 2016 року у справі № 916/5063/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства Морський торговельний порт Южний - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_1