РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016Справа №910/3523/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро»
про стягнення 2550547,66 грн.
за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна»
доПублічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"
провизнання договору поруки недійсним
Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від ПАТ "ВТБ Банк": Супряга С.О. - представник за довіреністю;

від ТОВ "Сепса Оіл Україна": Шеретова О.В. - представник за довіреністю;

від ТОВ "Деміс-Агро": не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сепса Оіл Україна" заборгованості за Кредитним договором №8/13 від 23.07.2013 в загальному розмірі 2550547,66 грн., з яких: 2000000,00 грн. заборгованості за кредитом, 14372,68 грн. строкової заборгованості зі сплати процентів, 219644,61 грн. простроченої заборгованості зі сплати процентів, 17683,32 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 69400,51 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 23821,67 грн. 3% річних за прострочення повернення кредиту, 1219,57 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів, 160789,63 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту, 3815,67 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків, 39800,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро» умов Кредитного договору №8/13 від 23.07.2013, що зумовило виникнення заборгованості, яка підлягає до стягнення з поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 порушено провадження у справі №910/3523/16, розгляд справи призначено на 28.03.2016.

28.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 розгляд справи відкладено на 18.04.2016 та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро".

18.04.2016 позивач через відділ діловодства суду подав додаткові документи до матеріалів справи.

18.04.2016 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/3523/16 до розгляду справи №910/5582/16, а також зустрічна позовна заява про визнання недійсним з моменту укладення Договору поруки №8/13-П-7 від 25.06.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна» та Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, задоволено клопотання представників сторін про продовження строків вирішення спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 16.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна» до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання договору поруки недійсним для спільного розгляду з первісним позовом.

12.05.2016 Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" через відділ діловодства суду подало відзив на зустрічний позов, в якому просило відмовити у задоволенні зустрічного позову, а первісний позов - задовольнити.

16.05.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна» через відділ діловодства суду подало ряд клопотань:

- про призначення колегіального розгляду справи;

- про зупинення провадження у справі №910/3523/16 до вирішення Господарським судом Дніпропетровської області справи №904/1439/16;

- про призначення судової економічної експертизи.

16.05.2016 третя особа через відділ діловодства суду подала письмові пояснення, в яких проти первісного позову заперечила.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про призначення колегіального розгляду справи, розгляд справи відкладено до 23.05.2016.

23.05.2016 до відділу діловодства суду від позивача за первісним позовом надійшли письмові заперечення щодо клопотання про проведення судової економічної експертизи та клопотання про зупинення провадження у справі.

23.05.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна» через відділ діловодства суду подало додаткові документи до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 23.05.2016 клопотання відповідача за первісним позовом про зупинення провадження у справі №910/3523/16 до вирішення Господарським судом Дніпропетровської області справи №904/1439/16, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Пунктом 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясувати, як пов'язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому, наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України. Сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду справи до прийняття рішення у іншій справі.

Предметом первісного позову у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "ВТБ Банк" як кредитора про стягнення з ТОВ «Сепса Оіл Україна» як поручителя за Договором поруки №8/13-П-7 від 25.06.2015 кредитної заборгованості, що виникла внаслідок порушення ТОВ «Деміс-Агро» як позичальником, умов Кредитного договору №8/13 із наступними змінами та доповненнями.

Таким чином, під час розгляду первісного позову по суті на суд покладений обов'язок перевірити правильність нарахування суми заявленої до стягнення, а тому немає підстав для зупинення провадження у цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 24 лютого 2011 року у справі №39/267-10, від 01 липня 2014 року у справі №910/14862/13 та ін.

Щодо клопотання ТОВ «Сепса Оіл Україна» про призначення судової економічної експертизи суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення (п.п. 2, 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

В обґрунтування позовних вимог ПАТ "ВТБ Банк" надав до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором. Однак, ТОВ «Сепса Оіл Україна» не погоджується з сумою заборгованості, визначеною позивачем за первісним позовом, та наводить свої розрахунки, які суттєво різняться з розрахунками позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках зокрема призначення господарським судом судової експертизи.

Виходячи зі змісту даної норми, необхідною передумовою для застосування такого виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог, а призначення судової експертизи відповідно до ст. 41 ГПК України можливе у випадку, коли при вирішенні господарського спору виникають питання, які потребують спеціальних знань.

Поставлені ТОВ «Сепса Оіл Україна» на вирішення експерта питання стосуються порядку проведення позичальником (третьою особою) розрахунків з банком (позивачем за первісним позовом) за Кредитним договором №8/13 від 23.07.2013.

Проте, суд зазначає, що порядок та строки повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також порядок нарахування штрафних санкцій за прострочення повернення кредиту та сплати процентів передбачені в умовах Кредитного договору №8/13 від 23.07.2013.

Отже, винесені відповідачем за первісним позовом на вирішення судового експерта питання безпосередньо стосуються умов вказаного кредитного договору та можуть бути вирішені судом шляхом надання оцінки умовам договору в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами (розрахунками кредитної заборгованості, наданими сторонами, банківськими виписками про рух коштів по рахунку, меморіальними ордерами, як доказами надання кредиту, доказами, які свідчать про направлення позивачем відповідачу претензії про дострокове повернення кредиту тощо). Тобто, поставлені ТОВ «Сепса Оіл Україна» у клопотанні про призначення судової економічної експертизи питання не потребують спеціальних знань, оскільки наявні у матеріалах справи докази є достатніми для встановлення фактів, що входять до предмету доказування у даній справі та підлягають дослідженню судом.

З цих підстав суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про призначення судової економічної експертизи.

Представник ПАТ "ВТБ Банк" в судовому засіданні 23.05.2016 підтримав первісні позовні вимоги та заперечив проти задоволення зустрічного позову.

У свою чергу представник ТОВ «Сепса Оіл Україна» просив суд відмовити у задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічний позов.

Третя особа в засідання господарського суду свого представника не направила, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.05.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (банк, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро» (позичальник, третя особа) укладено Кредитний договір №8/13 від 23.07.2013.

25.06.2015 сторони уклали Договір №5 про внесення змін до Кредитного договору №8/13 від 23.07.2013, яким внесли зміни до кредитного договору шляхом викладення його змісту та додатків до нього в новій редакції.

Згідно з п. 1.1. кредитного договору (тут і надалі - в редакції Договору №5 про внесення змін від 25.06.2015) банк на умовах договору зобов'язується надати позичальнику кредит (далі за текстом - кредит) у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування, розмір якого встановлюється за графіком відповідно до таблиці 1 Договору:

Таблиця 1:

Період дії Ліміту кредитуванняЛіміт кредитування, гривень
з 25 червня 2015 р. - по 21 лютого 2016 р.4000000,00
з 22 лютого 2016 p.- по 21 березня 2016 р.3333333,33
з 22 березня 2016 р. - по 21 квітня 2016 р. 2666666,67
з 22 квітня 2018 р. - по 21 травня 2016 р.2000000,00
і з 22 травня 2018 р. - по 21 червня 2016 р.1333333,33
з 22 червня 2016 p.-по 21 липня 2016 р.666666,67
Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит на умовах та в строки/терміни, визначені договором, але не пізніше 21 липня 2016 року, а також, сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені договором.

За умовами п. 1.3.9 кредитного договору виконання зобов'язань позичальника за договором забезпечуються порукою юридичної особи ТОВ «Сепса Оіл Україна».

Пунктом 2.1. кредитного договору сторони погодили, що надання кредиту здійснюється окремими грантами в безготівковій формі на підставі письмової заявки позичальника про надання кредиту (траншу) за формою додатку 1 до договору (далі за текстом - заявка) в межах невикористаного ліміту кредитування, шляхом перерахування траншу на поточний рахунок позичальника, зазначений в заявці, за умови виконання позичальником своїх зобов'язань належним чином та додержання всіх умов надання кредиту, визначених договором.

Розмір та строк користування кожним окремим траншем визначається в відповідній заявці. При цьому строки користування кожним окремим траншем можуть становити не більше ніж: 7 (сім), 14 (чотирнадцять), 21 (двадцять один), 30 (тридцять), 60 (шістдесят), 90 (дев'яносто), 180 (сто вісімдесят) календарних днів. Строк користування кожним траншем не повинен перевищувати термін, зазначений в п. 1.1. договору (п. 2.2. кредитного договору).

Пунктом 2.7. кредитного договору визначено черговість погашення боргових зобов'язань позичальника.

Відповідно до п. 2.4. кредитного договору позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за траншем а строк, зазначений у відповідній заявці.

Строк повернення кредитуСума кредиту, що підлягає поверненню, гривень
не пізніше 21 лютого 2016 рокусума, що перевищує 3333333,33
не пізніше 21 березня 2016 рокусума, що перевищує 2666666,67
не пізніше 21 квітня 2016 рокусума, що перевищує 2000000,00
не пізніше 21 травня 2016 рокусума, що перевищує 1333333,33
не пізніше 21 червня 2016 рокусума, що перевищує 666666,67
не пізніше 21 липня 2016 рокусума, що перевищує 0,00
У разі, якщо строк повернення кредиту (траншу), зазначений у відповідній заявці, перевищує строк повернення кредиту згідно зазначеного в п. 2.4, договору графіку та сума заборгованості за кредитом (траншем) перевищує дозволений розмір заборгованості за кредитом відповідно до вищезазначеного графіку, позичальник зобов'язаний погасити частину заборгованості за кредитом (траншем) в строки та в розмірі, що відповідає сумі перевищення заборгованості за кредитом (траншем) над дозволеним розміром заборгованості за кредитом відповідно до вищезазначеного графіку.

У разі непогашений заборгованості за кредитом (траншем) в розмірі та строки, визначені в цьому пункті договору та/або у відповідній заявці, незважаючи на положення п. 1.1. договору, з наступного банківського дня заборгованість за кредитом (траншем) в розмірі, що підлягає погашенню відповідно до вищезазначеного графіку/відповідної заявки, вважається простроченою заборгованістю.

Як передбачено в п.п. 3.1.1., 3.1.2. кредитного договору плата за користування кредитом визначається у вигляді процентів, розмір яких не перевищує 35% річних. При цьому розмір плати за користування кожним окремим траншем визначається за взаємною домовленістю сторін в залежності від строків користування таким траншем та фіксується в відповідній заявці.

Нарахування плати за користування кредитом (траншем) здійснюється в національній валюті України на суму заборгованості за кредитом (траншем) за весь строк користування кредитом (траншем), починаючи з дня надання кредиту (траншу) по день, що передує дню повного його повернення, із розрахунку факт/365. Плата за користування кредитом (траншем) нараховується банком 24 числа кожного місяця, в останній день кожного місяця та в термін, зазначений в п. 1.1. договору або у разі розірвання договору в день повернення кредиту в повному обсязі.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро» правочин за своєю правовою природою є кредитним договором, а статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать наявні в матеріалах справи заявки про надання кредиту (траншу), меморіальні ордери та банківські виписки по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро», банк належним чином виконав свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, в частині надання кредитних коштів позичальнику, що не спростовано під час розгляду справи.

Про належне виконання банком своїх зобов'язань свідчить також відсутність з боку позичальника претензій та повідомлень про порушення Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" умов договору щодо надання грошових коштів за кредитним договором.

Натомість, Товариство з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро» не виконувало належним чином взяті на себе зобов'язання, не сплачувало своєчасно грошові кошти в рахунок погашення кредиту та нараховані по ньому проценти.

За приписом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На підставі вказаної норми законодавства банк листом-вимогою №3003/500-2 від 29.12.2015 проінформував позичальника про наявність простроченої заборгованості та вимагав повністю повернути достроково всю суму кредиту за кредитним договором та сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 2224110,31 грн. протягом 15 календарних днів з дня відправлення банком цього листа-вимоги, а саме: не пізніше 12 січня 2016 року.

Лист-вимога №3003/500-2 від 29.12.2015 отримана Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро» 19.01.2016, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Втім, позичальник залишив дану вимогу банку без відповіді і задоволення, що свідчить про виникнення у банку права на стягнення заборгованості за кредитним договором достроково в повному обсязі, яка за розрахунком банку складає 2000000,00 грн. заборгованості за кредитом, 14372,68 грн. строкової заборгованості зі сплати процентів та 219644,61 грн. простроченої заборгованості зі сплати процентів станом на 04.02.2016, що відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з тим, оскільки позичальник своїх зобов'язань по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом в повному обсязі не виконав, банком нараховано:

- 17683,32 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 01.10.2015 по 04.02.2016 (включно);

- 69400,51 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 09.09.2014 по 04.02.2016 (включно);

- 39800,00 грн. штрафу за порушення п.п. 4.3.12., 4.3.14.2., 4.3.14.3. кредитного договору.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Також, статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, пунктом 7.1. кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання будь-якого з боргових зобов'язань (крім договірних санкцій, пені та штрафів), банк має право застосувати до позичальника пеню, а позичальник зобов'язаний сплатити її банку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла в період, за який сплачується пеня) від суми несвоєчасно виконаного боргового зобов'язання за кожний календарний день прострочення виконання, включаючи день такого погашення, з розрахунку факт/365.

За умовами п.п. 7.2.3., 7.2.5. кредитного договору банк має право застосувати до позичальника, а позичальник зобов'язаний сплатити банку:

- штраф у разі порушення позичальником на 5% та більше відсотків зобов'язання, зазначеного в п. 4.3.12. договору, в розмірі 3300,00 грн. за кожний факт порушення зазначеного зобов'язання. При цьому розмір зобов'язань позичальника, визначений п. 4.3.12. договору, приймається для розрахунку як 100%;

- штраф у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, зазначених в п. 4.3.13.1., п. 4.3.13.2., п. 4.3.13.6., п. 4.3.13.7., п. 4.3.14.1., п. 4.3.14.2., п. 4.3.14.3. договору, в розмірі 10000,00 грн. за кожний факт порушення кожного з зазначених зобов'язань.

Нарахування зазначених в договорі договірних санкцій, пені та штрафів припиняється банком через 38 місяців від дня, коли зобов'язання, за порушення якого стягується договірна санкція та/або пеня та/або штраф, мало були виконано належним чином (п. 7.4. кредитного договору).

За результатом наданого позивачем за первісним позовом розрахунку пені, суд дійшов висновку, що він є невірним, оскільки Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" не враховано, що в 2016 році 366 днів, а не 365.

Отже, за розрахунком суду, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту складає 69226,26 грн., а пені за несвоєчасну сплату процентів - 17661,50 грн.

Перевіривши наданий банком розрахунок штрафу, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Крім того, Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" нараховано за прострочення позичальником виконання грошового зобов'язання:

- 23821,67 грн. 3% річних за прострочення повернення кредиту за період з 04.02.2014 по 04.02.2016;

- 1219,57 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 03.03.2014 по 04.02.2016;

- 160789,63 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту за період з 04.02.2014 по 04.02.2016;

- 3815,67 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків за період з 03.03.2014 по 04.02.2016.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Надані позивачем за первісним позовом розрахунки 3% річних є невірними, оскільки як зазначалося вище, банком невірно розраховано кількість днів у 2016 році. За розрахунком суду розмір 3% річних за прострочення повернення кредиту складає 23809,77 грн., а 3% річних за прострочення сплати процентів - 1218,09 грн.

Щодо розрахунків інфляційних втрат, які також розраховані невірно, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, з урахуванням роз'яснень Вищого господарського суду України обґрунтованими є вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення 141791,68 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту та 3815,67 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків.

У забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро» своїх зобов'язань за Кредитним договором №8/13 від 23.07.2013 між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна» (поручитель, відповідач за первісним позовом) укладено Договір поруки №8/13-П-7 від 25.06.2015, відповідно до пункту 1.1. якого поручитель поручається перед банком за виконання/ належне виконання позичальником зобов'язань, зазначених в п. 1.2. договору, що виникли на підставі основного договору (Кредитний договір №8/13 від 23.07.2013 з усіма додатками та договорами про внесення змін) або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Пунктом 1.2. договору поруки визначено, що відповідно до умов основного договору банк надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в межах ліміту кредитування, що складає 4000000,00 грн., а позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання, а саме: повернути банку кредит не пізніше 21 липня 2016 року або в інший термін відповідно до умов основного договору, а також - сплатити плату за кредит (в тому числі плату за користування кредитом (в тому числі окремим траншем), розмір якої визначатиметься відповідно до умов основного договору та не перевищуватиме 35% річних або в іншому розмірі, передбаченому основним договором, комісійні винагороди), договірні санкції, пеню та штрафи в порядку, терміни/строки та на умовах, визначених основним договором, відшкодувати збитки, а також здійснити будь-які інші платежі, що підлягають сплаті позичальником на користь банку відповідно до умов основного договору та чинного законодавства України (далі за текстом - основне зобов'язання).

За умовами п. 1.4. договору поруки у разі порушення позичальником основного зобов'язання, визначеного основним договором, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання таких зобов'язань позичальника в повному обсязі.

У разі порушення позичальником основного зобов'язання, визначеного основним, договором, банк має право звернутися до поручителя з письмовою вимогою про необхідність виконання/належного виконання основного зобов'язання в повному обсязі або частково, в порядку, передбаченому п. 8.2. договору. А у разі відправлення банком письмової вимоги поручителю, поручитель зобов'язаний виконати основне зобов'язання в обсязі, строки/терміни, зазначені у вимозі. Порядок та черговість виконання основного зобов'язання визначаються основним договором (п.п. 2.1., 2.2. договору поруки).

Договір поруки відповідно до п. 7.1. набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 21 липня 2019 року включно або до припинення основного зобов'язання.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок порушення позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором №8/13 від 23.07.2013, Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" зверталося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна» з листом-вимогою №374/1-2 від 13.01.2016 про повернення заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення банком цього листа вимоги.

Поручитель отримав лист-вимогу 19.01.2016, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, втім вказану вимогу банку залишив без задоволення.

Частиною другою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач за первісним позовом під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Доводи відповідача за первісним позовом та третьої особи про те, що банком невірно нараховано суму заборгованості є недоведеними та такими, що не узгоджуються з приписами чинного законодавства і матеріалами справи.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро» своїх зобов'язань за Кредитним договором №8/13 від 23.07.2013, а також враховуючи невиконання відповідачем за первісним позовом умов договору поруки, суд вважає обґрунтованим вимоги банку про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна»: 2000000,00 грн. заборгованості за кредитом; 14372,68 грн. строкової заборгованості зі сплати процентів; 219644,61 грн. простроченої заборгованості зі сплати процентів; 69226,26 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 17661,50 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів; 39800,00 грн. штрафу; 23809,77 грн. 3% річних за прострочення повернення кредиту; 1218,09 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів; 141791,68 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту та 3815,67 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків.

Щодо зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна» про визнання Договору поруки №8/13-П-7 від 25.06.2015 недійсним, суд зазначає наступне.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних правових наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Частиною першою та третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як наголошено в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Звертаючись до господарського суду з зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна» зазначає, що кредитний договір не містить критерії для визначення чіткої суми грошового зобов'язання, виконання якого забезпечене порукою, а тому спірний договір поруки було укладено на забезпечення недійсного зобов'язання, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним в силу ст. 203 ЦК України.

Суд зазначає, що Кредитний договір №8/13 від 23.07.2013 встановлює реальні права та обов'язки сторін, суми кредитування, строки надання кредитних коштів, процентні ставки за користування кредитними коштами, черговість погашення боргових зобов'язань позичальника тощо.

Крім того, закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов'язання, яке може виникнути в майбутньому (п. 4.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів»).

За таких обставин, під час розгляду даної справи судом не встановлено, а позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків щодо оспорюваного договору.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за первісним позовом покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а за зустрічним позовом - на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна».

Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна» (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 77, поверх 2; ідентифікаційний код 39089306) на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (01004, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/вулиця Пушкінська, будинок 8/26; ідентифікаційний код 14359 (два мільйони) грн. 00 коп. заборгованості за кредитом; 14372 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят дві) грн. 68 коп. строкової заборгованості зі сплати процентів; 219644 (двісті дев'ятнадцять тисяч шістсот сорок чотири) грн. 61 коп. простроченої заборгованості зі сплати процентів; 69226 (шістдесят дев'ять тисяч двісті двадцять шість) грн. 26 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 17661 (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят одну) грн. 50 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів; 39800 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. штрафу; 23809 (двадцять три тисячі вісімсот дев'ять) грн. 77 коп. 3% річних за прострочення повернення кредиту; 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 09 коп. 3% річних за прострочення сплати процентів; 141791 (сто сорок одну тисячу сімсот дев'яносто одну) грн. 68 коп. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту; 3815 (три тисячі вісімсот п'ятнадцять) грн. 67 коп. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків та 37970 (тридцять сім тисяч дев'ятсот сімдесят) грн. 10 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" - відмовити.

4. В зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Сепса Оіл Україна» - відмовити.

5. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено 30.05.2016.

Суддя О.А. Грєхова