ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.05.2016 Справа № 905/1304/16 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 525436,83грн.
Представники сторін:

від позивача: Левицька А.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 525436,83грн., з яких 200000грн.- заборгованість за кредитом; 136784,50грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 159886,62грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 28765,71грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору банківського обслуговування №Б/Н від 22.02.2012 в частині своєчасної та повної оплати банківських послуг, у зв'язку з чим заборгованість відповідача становить 525436,83грн.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії : акта-звірки; заяви б/н на відкриття банківського рахунку; витягу з "Умов та правил надання банківських послуг"; витягу із "Тарифів Банку", розрахунок заборгованості; виписка з рахунку відповідача; довідки про розміри встановлених кредитних лімітів.

Ухвалою від 01.04.2016 за вказаною позовною заявою порушено провадження по справі та призначення справу до розгляду на 12.04.2016. У зв'язку з необхідністю витребування додаткових документів у позивача та забезпечення відповідача доступу до правосуддя, розгляд справи неодноразово відкладався.

У судове засідання 31.05.2016 представник позивача з'явився та підтримав свою правову позицію, викладену у позовній заяві у повному обсягу. Також, 31.05.2016 через канцелярію суду, позивачем надані витребувані судом документи.

31.03.2016 від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (83020, АДРЕСА_1), а саме: трикімнатна квартира, загальною площею - 56,60 кв.м, житлова площа - 38,20 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, в межах 525436,83грн.

Клопотання обґрунтовано тим, що протягом тривалого часу відповідач не погашає заборгованість перед позивачем, а майно загальною площею - 56,60 кв.м, житлова площа - 38,20 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, в межах 525436,83грн. ніяким чином не обтяжене, тому невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вищезазначене майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у справі №905/1304/16 у разі задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк".

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно зі ст.67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Воно застосовуються судом, якщо невжиття цих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Вибір способу забезпечення залежить від суті позовної вимоги. Застосування заходів забезпечення позову, які не пов'язані із заявленими вимогами, є неприпустимим.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При цьому згідно з вимогами ст. 66 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в необхідності доказування обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

З матеріалів справи №905/1304/16 судом вбачається, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про забезпечення позову, в тому числі жодного доказу на підтвердження права власності або іншого права відповідача на майно, на яке ПАТ КБ «Приватбанк» просить накласти арешт. Також позивачем не заявлено клопотання про витребування необхідних доказів на підтвердження належності майна, на яке позивач просить накласти арешт відповідачу. Окрім того адреса реєстрації відповідача та адреса майна, на яке позивач просить накласти арешт не співпадають. Вказані обставини унеможливлюють накладення арешту на майно, яке просить позивач, оскільки арешт відповідно до норм чинного законодавства можливо накласти на майно, що належить відповідачу.

Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування відповідного заходу до забезпечення позову, зокрема, обставин, що свідчать про ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття відповідних заходів, у задоволенні заяви про забезпечення позову судом відмовлено.

Відповідач відзив на позов не надав, явку своїх представників в судове засідання не забезпечив, вимог суду не виконав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Місцезнаходженням відповідача є: 83020, АДРЕСА_1, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, в тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Господарський суд Донецької області, з метою своєчасного повідомлення відповідача про порушення провадження по справі, направив на адресу відповідача, яка зазначена в єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, відповідну ухвалу. Так, заступником начальника відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) господарського суду Донецької області ОСОБА_3, помічник судді СальніковаГ.А., секретар судового засідання Бойчук Н.Р. склали акт, відповідно, про неможливість направлення кореспонденції за адресою відповідача: 83020, АДРЕСА_1. Складання акту мотивовано листом Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" №7-14-72 від 10.02.2016 про припинення приймання поштових відправлень на /з територію (ї) Донецької та Луганської областей, у т.ч. м.Донецьк.

Відтак, на офіційному веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua), у розділі "Новини та події суду" були розміщені оголошення про дату та час судових засідань по справі №905/1304/16.

В порядку Закону України "Про доступ до судових рішень", ухвала про порушення провадження у справі та ухвали про відкладання розгляду справи були розміщені на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, господарським судом було вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідача про наявність порушеної справи № 905/1304/16 та призначених до розгляду судових засідань (про день, місце та час кожного судового засідання).

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75 Господарського процесуального Кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22.02.2012 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - клієнт) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" підписано заяву про відкриття поточного рахунку.

Згідно заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" та Тарифів банку, які розміщені на сайті www.privatbank.ua., які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №Б/Н від 22.02.2012.

З підписанням вищевказаної заяви клієнт погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі Умовами і Правилами надання кредитних послуг, розміщеними на сайті банку www.privatbank.ua, http://client-bank. privatbank.ua; Тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою зі зразками підписів та відбитку печатки складають договір банківського обслуговування; приєднався та зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договору банківського обслуговування в цілому.

Пунктом 3.2.1.1.16. договору встановлено, що при укладенні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та /або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першої" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється для укладення договорів та угод у письмовій формі.

На виконання умов договору позивачем для відповідача було відкрито в ПАТ КБ "Приватбанк" поточний рахунок НОМЕР_2, на який відповідно до договору було встановлено кредитний ліміт в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта, що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Відповідно до п.3.2.1.1.1. договору кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту.

Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта. Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебатування поточного рахунку

Як вбачаєтья з довідки про розміри встановлених кредитних лімітів клієнту встановлено кредитний ліміт в наступних розмірах: 23.02.2012-1200,00грн., 06.06.2012-17500,00грн., 13.08.2013-62500,00грн., 23.10.2013-64500,00грн., 01.03.2014-64500,00грн., 02.03.2014-244,92грн., 20.06.2014-0,00грн., 23.06.2014-200000,00грн. На підтвердження факту повідомлення відповідача про встановлення розміру лімітів позивач надає виписки з Привату24 по клієнту та меморіальний ордер №F0302В0ЕZA від 02.03.2015 на суму 200000,00грн.

Встановлення кредитних лімітів відповідачем не спростовується, тому суд виходить з того, що сторони домовилися про встановлення зазначених лімітів і договір в цієї частині є укладеним.

Проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг". (3.2.1.1.8 договору)

Пунктом 3.2.1.2.2. визначений перелік обов'язків клієнта, зокрема, - сплатити проценти за весь час користування кредитом (п.п.3.2.1.2.2.2), здійснити погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту, не пізніше строку завершення періоду безперервного користування кредитом - період часу не більше 35 днів, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку (п.п.3.2.1.2.2.3, 3.2.1. 1.11).

За змістом п.3.2.1.2.2.8 , клієнт доручає банку списувати грошові кошти зі всіх своїх поточних рахунків, відкритих як на момент початку обслуговування банком ліміту клієнта, так і відкритих після цього, в валюті кредиту для виконання зобов'язань з погашення кредиту та відсотків за його користування. Відповідно до підпункту 4 п.3.2.1.2.1.4 за рахунок грошових коштів, які надійшли на поточний рахунок клієнта, в першу чергу здійснюється погашення заборгованості за відсотками, розрахованими відповідно до п.п.3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2.

Відповідно до п.3.2.1.4 , якими затверджений порядок розрахунків за користування клієнтом кредиту, в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточного рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом.

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця або 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 2-го до кінцевого числа поточного місяця (далі «період, в який дебетове сальдо підлягає обнулення»), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості(п.3.2.1.4.1.1.).

Згідно п.3.2.1.4.1.2. у випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулюванню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягає обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує виплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Договором встановлено, що під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реазізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послух, клієнт сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення , виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань(п.3.2.1.4.1.3.).

Пунктом 3.2.1.4.4. договору передбачено обов'язок клієнта по сплаті винагороди за користування лімітом 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг.

Надавши правову кваліфікацію відносинам, що склались між сторонами, суд робить висновок, що вони пов'язані з овердрафтовим кредитуванням рахунку відповідача та підпадають під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.345-346 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За таких обставин, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг на підставі заяви про відкриття поточного рахунку та заяви про приєднання до умов та правил надання банком послуг зі зразками підписів та відбитку печатки позивачем здійснювалось кредитування рахунку відповідача. Проте, станом на момент вирішення справи судом, заборгованість по тілу кредиту відповідача становить 200000,00грн.

Таким чином, у зв'язку з порушенням зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів, як зазначає позивач, станом на 14.03.2016 на поточному рахунку відповідача наявна заборгованість за кредитом в сумі 200000,00грн.; заборгованість за відсотками в сумі 136784,50грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 159886,62 грн. та 28765,71грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом.

На вимогу суду позивачем до матеріалів справи №905/1304/16 надані документи первинного бухгалтерського обліку (виписки з відповідних рахунків другого класу Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України), які відповідно до ст.ст.1, 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджують наявність у відповідача заборгованості у вищевказаних сумах, а саме виписки з рахунку за період з 22.02.2012 по 14.03.2016.

Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 200000,00грн., заборгованості за відсотками в сумі 136784,50грн. та 28765,71грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом є правомірними та доведені належним чином, вони підлягають задоволенню.

Також, позивачем на підставі Умов та правил надання банківських послуг позивач просить стягнути з відповідача пеню загальною сумою 159886,62грн., за період з 13.07.2012 по 14.03.2016.

Відповідно до ст.ст.611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобов'язань у відносинах суб'єктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 Цивільного кодексу України, статей 229-234 Господарського кодексу України та статей Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до пункту 3.2.1.5.1 Умов, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3 Умов термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Положеннями п.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Натомість, п. 3.2.1.5.4 Умов сторони встановили та погодились, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3 здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Приписами чинного законодавства, а саме ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України закріплено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Пунктом 5 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Відповідно до затвердженого додатку до розпорядження Кабінету Міністрів №1275 від 2 грудня 2015 року, м.Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція (АТО).

За таких обставин, при прийнятті цього рішення, керуючись принципом розумності, законності та справедливості, суд вбачає підстави застосувати до спірних правовідносин положення ст.2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", адже той факт, що місто Донецьк, відноситься до населених пунктів, на території яких проводилася АТО жодних сумнівів не викликає.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.02.2012 вбачається, що сума пені, нарахованої позивачем, за період з 23.02.2012 по 13.04.2014 складає 27,77грн.

Судом перевірено розрахунок пені за період з 23.02.2012 по 13.04.2014 та визнано його арифметично вірним.

Отже, керуючись ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", суд приходить до висновку про задоволення суми пені, яка нарахована позивачем до 13.04.2014, до моменту початку антитерористичної операції на території м.Донецька. Щодо решти суми пені, то суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за період з 14.04.2014 по 14.03.2016.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки, спір виник з вини відповідача, а позивач відповідно до закону та договору мав формальне право здійснити нарахування штрафних санкцій у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань з повернення кредитних коштів, а також керуючись принципом справедливості суд вважає, що вся сума судового збору, що сплачена позивачем за розгляд цієї справи у розмірі 7881,55 грн. має бути покладена на відповідача, незалежно від того, що у позовні вимоги в частині стягнення пені судом задоволено частково, що узгоджується із приписами ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 7881,55 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 526, 530, 549-552, 610, 611, 625, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (83020, АДРЕСА_3; ІПН: НОМЕР_1; з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, б.50; , адреса для листування: 49027, м.Дніпропетровськ, а/с 1800) заборгованість за кредитом у розмірі 200000(двісті тисяч)грн. 00коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 136784(сто тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят чотири)грн. 50коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 28765(двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят п'ять)грн. 71коп., заборгованість по пені у розмірі 27(двадцять сім)грн. 77коп. та судовий збір у розмірі 7881(сім тисяч вісімсот вісімдесят одна)грн. 55коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Дата складення повного рішення 06.06.2016.

Суддя Д.М. Огороднік