ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" травня 2016 р.Справа № 916/2675/13

За позовом: державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

до відповідачів: 1) Чорноморської міської ради Одеської області

2) комунального підприємства "Міське управління житлово-комунального господарства"

про визнання недійсним та скасування рішення та державного акту та про зобовязання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку

Головуючий суддя: Цісельський О.В.

Судді: Гуляк Г.І.

ОСОБА_1

За участю представників сторін:

від позивача 1: ОСОБА_2 - довіреність

від відповідача 1: ОСОБА_3 довіреність

від відповідача 2: ОСОБА_4 - довіреність

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалися перерви з 01.11.2013р. до 09 год. 40хв. 11.11.2013р.; з 22.09.2014р. до 14 год. 40 хв. 02.10.2014р.; з 14.06.15р. до 12 год. 20 хв. 30.06.2015р. та з 12.04.2016р. до 11 год. 30 хв. 25.04.2016р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" (надалі ДП ІМТП) звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою до відповідачів - Іллічівської міської ради (надалі ІМР) та комунального підприємства "Міське управління житлово-комунального господарства" (надалі КП МУЖКГ), в якій просить суд:

1) визнати недійсним та скасувати рішення Іллічівської МР від 06.10.2010р. № 696/5-V в частині передачі Міському управлінню житлово-комунального господарства м. Іллічівськ земельної ділянки площею 0,28 га, яка перебуває у постійному користуванні ДП ІМТП згідно державного акту серія ОД-ІІ № 004798 від 16.09.1998р. під № 10;

2) визнати недійсним та скасувати державний акт на право постійного користування від 22.07.2011р. № ЯЯ 206107 в частині передачі земельної ділянки площею 0,28 га, яка перебуває у постійному користуванні ДП ІМТП згідно державного акту серія ОД-ІІ №004798 від 16.09.1998р. під №10;

3) зобовязати Міське управління житлово-комунального господарства м. Іллічівськ звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,09 га за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська, 87.

07.10.2013р. ухвалою господарського суду Одеської області позовну заяву (вх.№ 4105/13) було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі із призначенням її до розгляду в судовому засіданні.

14.10.2013р. від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання (вх.№30632/13) про призначення судової інженерно-технічної експертизи.

11.11.2013р. від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання (вх.№34248/13) про продовження терміну розгляду справи.

Ухвалою суду від 11.11.2013р. клопотання позивача (вх.№34248/13) було задоволено, термін розгляду справи було продовжено.

Ухвалою суду від 11.11.2013р. клопотання позивача (вх.№30632/13) про призначення судової інженерно-технічної експертизи було задоволено, судом призначено проведення судової землевпорядної експертизи. На розгляд судової землевпорядної експертизи було поставлено наступні питання: 1) Чи накладаються одна на одну земельні ділянки, які належать ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на підставі державного акту серії ОД-ІІ №004798 та комунальному підприємству "Міське управління житлово-комунального господарства" згідно державного акту від 22.07.2011р. №ЯЯ 206107, та якщо накладаються, то в якій площі (з наданням графічних координат)? Проведення судової експертизи, доручити Одеському науково-дослідницькому інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Судових експертів попереджено про кримінальну відповідальність, оплату експертизи покладено на позивача.

У звязку із призначенням у справі судової землевпорядної експертизи, ухвалою суду від 11.11.2013р. провадження у справі було зупинено.

11.01.2014р. від Одеського НДІСЕ із супровідним листом № 11-39/2712 від 26.12.2013р. (вх. № 2-69/14) надійшло клопотання експертів, в якому вони попросили суд надати додаткові матеріали, які потрібні для надання висновку, а саме: технічну документацію по складанню держакту серії ОД № 004798 на земельну ділянку ДП ІМТП у повному обсязі, в тому числі з каталогами координат в СК-63; данні ДП ЦДЗК по спірним земельним ділянкам з каталогами координат поворотних крапок зовнішніх меж у СК-63, по даним внесеним до автоматизованої системи земельного кадастру.

04.03.2014р. разом із супровідним листом за № 11-39/462 від 12.02.2014р. (вх.№5524/14) Одеським ОНІСЕ було повернуто матеріали.

З метою виконання клопотання судових експертів 11.03.2014р. ухвалою суду провадження у справі було поновлено, витребувано у позивача потрібну документацію.

02.04.2014р. в судовому позивач надав суду витребувані документи та з метою проведення судової експертизи, ухвалами суду було призначено судову землевпорядну експертизу, проведення експертизи було доручено судовому експерту приватного підприємства "Бюро проектування і експертизи" ОСОБА_5 (свідоцтво №1318 від 30.01.2009р.), на розгляд судової землевпорядної експертизи було поставлено наступні питання: 1) Чи накладаються одна на одну земельні ділянки, які належать ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на підставі державного акту серії ОД-ІІ №004798 та комунальному підприємству "Міське управління житлово-комунального господарства" згідно державного акту від 22.07.2011р. №ЯЯ 206107, та якщо накладаються, то в якій площі (з наданням графічних координат)?; 2) Якщо так, то саме якою площею? та провадження у справі було зупинено.

23.04.2014р. від судового експерта надійшло клопотання (вх.№10597/14), в якому він просить надати технічну документацію по складанню держакту серії ОД №004798 від 16.09.1998р. на ділянку ДП ІМТП у повному обсязі, при наявності у тому числі для уточнення в який саме системі здійснювалася зйомка.

21.07.2014р. із супровідним листом № 89 від 16.07.2014р. (вх.№18868/14) від судового експерта надійшов висновок судової експертизи №20/01/14 разом із копіями матеріалів справи, які надавалися для проведення експертизи.

28.07.2014р. ухвалою суду провадження у справі було поновлено та її розгляд призначено в судовому засіданні.

08.08.2014р. від позивача 1 ІМР надійшло клопотання (вх.№2-3277/14) в якому він просив суд припинити провадження у справі на підставі того, що спір не підлягає розгляду у господарських судах України.

08.08.2014р. враховуючи категорію складність справи суд дійшов висновку про необхідне призначити розгляд справи у колегіальному складі, у звязку із чим ухвалою суду розгляд справи було призначено до колегіального розгляду.

08.08.2014р. на підставі розпорядження заступника керівника апарата суду № 528 було призначено автоматичний розподіл справи №916/2675/13 для визначення складу колегії суду та після автоматичного розподілу було визначено колегію суддів для розгляду справи у наступному складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Шаратов Ю.А., Щавинська Ю.М.

08.08.2014р. ухвалою суду справу № 916/2675/13 було прийнято колегією суддів до свого провадження та її розгляд призначено в судовому засіданні.

08.09.2014р. на підставі розпорядження керівника апарата суду № 662 у звязку із перебуванням членів колегії - суддів Шаратова Ю.А. та Щавинської Ю.М. у відпустці, було призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2675/13, у звязку із необхідністю внесення змін до складу колегії суддів. Після проведення повторного автоматичного розподілу справи № 619/2675/13 було визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Літвінов С.В., Малярчук І.А.

08.09.2014р. ухвалою суду справу №916/2675/13 було прийнято колегією суддів до свого провадження та її розгляд призначено в судовому засіданні.

22.09.2014р. від позивача 1 ІМР на адресу суду надійшли додаткові обґрунтування (вх. № 2-40727/14) до клопотання від 08.08.2014р. (вх.№2-3277/14) про припинення провадження у справі.

08.09.2014р. на підставі розпорядження керівника апарата суду №662 у звязку із перебуванням членів колегії - суддів Шаратова Ю.А. та Щавинської Ю.М. у відпустці, було призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2675/13, у звязку із необхідністю внесення змін до складу колегії суддів. Після проведення повторного автоматичного розподілу справи № 619/2675/13 було визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Літвінов С.В., Малярчук І.А.

02.10.2014р. на підставі розпорядження керівника апарата суду № 800 у звязку із перебуванням члена колегії - судді Літвінова С.В. у відпустці, було призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2675/13, у звязку із необхідністю внесення змін до складу колегії суддів. Після проведення повторного автоматичного розподілу справи №916/2675/13 було визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Гуляк Г.І., Малярчук І.А.

02.10.2014р. ухвалою суду справу №916/2675/13 було прийнято колегією суддів до свого провадження та її розгляд призначено в судовому засіданні.

03.11.2014р. від представника позивача надійшло клопотання(вх.№2-4933/14) про призначення додаткової судової земельно-технічної експертизи.

03.11.2014р. в судовому засіданні суд, розглянувши клопотання позивача про припинення провадження у справі від 08.08.2014р. та додаткові обґрунтування від 22.09.2014р., відмовив в його задоволенні, оскільки виходячи з матеріалів судової практики та правових позицій Верховного Суду України з питань підвідомчості спорів (постанова Верховного Суду України від 27.03.2007 року, постанова Верховного Суду України від 10.04.2007 року) даний позов відноситься до юрисдикції місцевих господарських судів виходячи з наступного: оскаржуване рішення (на підставі якого відповідач-2 (МУЖКГ) отримав акт на право постійного землекористування земельною ділянкою, прийнято не в порядку здійснення відповідачем-1 (ЧМР) безпосередньо владних управлінських функцій, а в порядку здійснення організаційно-господарських повноважень на підставі цивільного законодавства.

Окрім того, як зазначається у постанові Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими.

Справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам (абзац 3 п. 1.2.2 Постанови).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам (абзац 2 п. 1.2.4 Постанови).

Предмет спору за даною позовною заявою безпосередньо пов'язаний з реалізацією позивачем (ДП ІМТП) права постійного землекористування земельною ділянкою, а саме - з відновленням його порушеного права. Тобто, між позивачем та відповідачами виник спір про право, тому вказаний спір не є публічно-правовим в розумінні Кодексу адміністративного судочинства і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому підлягає розгляду за приписами господарського судочинства.

25.11.2014р. клопотання позивача про призначення судової земельно-технічної експертизи було задоволено, ухвалами суду було призначено судову земельно-технічної експертизу, проведення експертизи було доручено судовому експерту приватного підприємства "Бюро проектування і експертизи" (65059, м. Одеса, пров. Хвойний, 8 Б) ОСОБА_5 (свідоцтво №1318 від 30.01.2009р.), на розгляд судової земельно-технічної експертизи було поставлено наступні питання: 1) Чи знаходяться об'єкти (рухомі, нерухомі), які належать комунальному підприємству "Міське управління житлово-комунального господарства" Іллічівської міської ради на праві власності, на земельній ділянці, яка на підставі державного акту від 16.09.1998р. серія ОД-ІІ №004798 належить державному підприємству "Іллічівський морський торговельний порт" на праві постійного землекористування, якщо так, то яку площу вони займають?; 2) Чи є об'єкти, які належать на праві власності комунальному підприємству "Міське управління житлово-комунального господарства" Іллічівської міської ради та розташовані на земельній ділянці, яка на підставі державного акту від 16.09.1998р. серія ОД-ІІ №004798 належить державному підприємству "Іллічівський морський торговельний порт" на праві постійного землекористування, капітальними будовами (спорудами)?; 3) Чи можливе звільнення спірної земельної ділянки, яка належить на підставі державного акту від 16.09.1998р. серія ОД-ІІ №004798 державному підприємству "Іллічівський морський торговельний порт" на праві постійного землекористування без повного руйнування об'єктів нерухомості комунального підприємства "Міське управління житлово-комунального господарства" Іллічівської міської ради? та провадження у справі було зупинено.

04.02.2015р. на адресу господарського суду Одеської області надійшло клопотання судового експерта про надання додаткових документів (вх.№387/15) разом із матеріалами справи №916/2675/13.

09.02.2015р. ухвалою суду провадження у справі було поновлено та її розгляд призначено в судовому засіданні.

16.02.2015р. судом були отримані додаткові документи та провадження у справі було зупинено.

15.04.2015р. із супровідним листом за №19/04 від 02.04.2015р. (вх.№9788/15) на адресу суду надійшов висновок судового експерта № 01/12/14.

14.05.2015р. на підставі розпорядження керівника апарата суду № 509 у звязку із перебуванням члена колегії - судді Малярчук І.А. у відпустці, було призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2675/13, у звязку із необхідністю внесення змін до складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії для розгляду справи №916/2675/13: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Брагіна Я.В., Гуляк Г.І.

14.05.2015р. ухвалою суду справу № 916/2675/13 було прийнято колегією суддів до свого провадження та її розгляд призначено в судовому засіданні.

27.05.2015р. на підставі розпорядження керівника апарата суду № 619 у звязку із відрахуванням члена колегії суддів Брагіної Я.В. із штату суддів Господарського суду Одеської області, було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 619/2675/13, у звязку із необхідністю внесення змін до складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії для розгляду справи №916/2675/13: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Волков Р.В., Гуляк Г.І.

27.05.2015р. ухвалою суду справу №916/2675/13 було прийнято колегією суддів до свого провадження та її розгляд призначено в судовому засіданні.

08.06.2015р.відповіач1 ІМР надав суду письмові пояснення (виступ у дебатах) (вх.№ 14784/15), які судом залучені до матеріалів справи.

11.06.2015р. позивач ДП ІМТП надав суду письмові пояснення (вх. № 14998/15), які судом залучені до матеріалів справи.

26.06.2015р. від відповідача 1 ІМР надійшло клопотання (вх. № 2-3571/15) про виклик в судове засідання судового експерта для надання пояснень.

30.06.2015р. від відповідача 1 ІМР надійшло клопотання (вх.№2-3618/15) про зупинення провадження у справі у звязку із розглядом Господарським судом Одеської області, повязаної справи №916/2598/15 про визнання недійсним та скасування додатку № 10 до держакту ДП ІМТП.

30.06.2015р. судом клопотання відповідача 1 ІМР було задоволено, ухвалою суду провадження у справі було зупинено до розгляду повязаної з ним справи № 916/2598/15.

26.02.2016р. у звязку із припиненням провадження у справі № 916/2598/15 на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України, ухвалою суду провадження у справі № 916/2675/13 було поновлено та її розгляд призначено в засіданні суду.

04.03.2016р. від відповідача 1 ІМР на адресу суду надійшли заперечення (вх.№5643/16), які залучені судом до матеріалів справи.

10.03.2016р. позивач ДП ІМТП надав суду письмові пояснення (вх.№6021/16) та відповідач 1 ІМР надав суду пояснення (вх.№5856/16), які залучені судом до матеріалів справи.

15.03.2016р. від відповідача 1 ІМР на адресу суду надійшло клопотання (вх.№2-1379/16) про призначення комісійної експертизи.

21.03.2016р. позивач ДП ІМТП надав суду клопотання про продовження строку розгляду справи (вх.№2-1453/16).

21.03.2016р. ухвалами суду клопотання відповідача 1 ІМР про виклик в судове засідання судового експерта та клопотання позивача про продовження строку розгляду справи були задоволені.

24.03.2015р. на підставі розпорядження керівника апарата суду №416 у звязку із перебуванням члена колегії - судді Волкова Р.В. на лікарняному, було призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2675/13, у звязку із необхідністю внесення змін до складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії для розгляду справи № 916/2675/13: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Рога Н.В., Гуляк Г.І.

24.03.2015р. ухвалою суду справу №916/2675/13 було прийнято колегією суддів до свого провадження та її розгляд призначено в судовому засіданні.

Також, ухвалою суду від 24.03.2014р. в судове засідання було знову викликано судового експерта.

21.04.2016р. від відповідача 1 ІМР на адресу суду надійшли додаткові обґрунтування щодо призначення комісійної експертизи (вх.№10222/16), які залучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні, яке відбулося 24.05.2016р. судом у звязку із перейменуванням м. Іллічівськ у м. Чорноморськ, було в порядку ст.24 ГПК України було замінено відповідача 1 Іллічівську міську раду на Чорноморську міську раду Одеської області та розглянуто клопотання відповідача 1 ЧМР щодо призначення комісійної експертизи та у задоволенні клопотання відмовлено у звязку із його необґрунтованістю.

Представник позивача ДП ІМТП, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача-1 (ЧМР), проти позову заперечує з підстав, викладених у запереченнях, наявних в матеріалах справи.

Представник відповідача 2 (КП МУЖКГ), письмових заперечень суду не надав, в судових засіданнях проти позову заперечує, просить суд в його задоволені відмовити в повному обсязі.

В ході розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм відповідно правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Як свідчать матеріали справи, 28.08.1998р. своїм рішенням № 508 "Про переоформлення права користування земельною ділянкою ІМТП в 2-му ковші Сухого лиману" виконавчий комітет ІМР ухвалив видати Іллічівському морському торговельному порту Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 4,21 га в 3-му ковші Сухого лиману для розвитку інфраструктури порту.

16.09.1998р. Державний акт на право постійного користування землею серії ОД-ІІ № 004798 було отримано ІМТП та Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 42.

21.04.2000р. між ДП "Іллічівський морський торговельний порт" (покупець) та ВАТ "Автотранспортне підприємство-13004" (продавець) було укладено договір купівлі-продажу № 185-0 згідно з яким ДП ІМТП прийняло у власність від ВАТ "АТП-13004" єдиний нерухомий комплекс - базу відпочинку "Дружба", розташований за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська (прибережна зона).

Згідно наказу начальника ДП "Іллічівський морський торговельний порт" від 26.04.2000р. № 396 комплекс бази відпочинку "Дружба" прийнято на баланс порту та базу відпочинку "Дружба" закріплено і об'єднано з оздоровчо-спортивним комплексом "Райдужний".

Правомірність набуття портом бази відпочинку "Дружба" встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 07.12.2007р. по справі № 5-16/203-07-5603, що набрало законної сили.

05.10.2001р. ДП ІМТП, листом за № 1363, звернулося до Іллічівської міської ради з проханням щодо оформлення порту права користування земельною ділянкою площею 0,75 га зв'язку із переходом права власності на будівлі та споруди без зміни їх цільового призначення.

16.11.2001р. Іллічівська міська рада прийняла рішення за № 161-XXIII "Про оформлення ІМТП права постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку "Дружба", згідно якого було вирішено оформити ІМТП право постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га, на якій фактично розташована база відпочинку "Дружба" за адресою: м. Іллічівськ та в установленому законом порядку видати ДП ІМТП державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою.

03.12.2001р. ІМТП отримав Акт встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої Іллічівському морському торговельному порту, м. Іллічівськ.

21.01.2002р. Технічну документацію зі складання державного акту на право постійного користування землею отримала позитивний висновок державної землевпорядної експертизи за № 913.

На підставі рішення Іллічівської міської ради за № 161-XXIII від 16.11.2001р. до Державного акту на право постійного користування землею серії ОД-ІІ № 004798 в розділ "Зміни в землекористуванні" були внесені відповідні зміни, про що свідчить відповідний запис в Акті.

23.11.2006р. рішенням Виконавчого комітету ІМР за № 1309 "Про впорядкування нумерації обєктів нерухомості, розташованих по вул. Набережній в м. Іллічівську" було внесено зміни в нумерацію обєктів, розташованих на вул. Набережній в м. Іллічівську та присвоєно їх поштові адреси згідно додатку 1 до зазначеного рішення.

У Додатку 1 до вищезазначеного рішення виконкому ІМР у переліку обєктів, розташованих на парній стороні по вул. Набережній в м. Іллічівську під № 9 визначено базу відпочинку "Райдужний" (до складу якої входить база відпочинку "Дружба") вказано її належність до ІМТП, відсутність старої адреси та визначена нова адреса вул. Набережна, 20.

23.11.2006р. рішенням Виконавчого комітету ІМР за № 1312 було вирішено надати територіальній громаді в особі Іллічівської міської ради свідоцтва про право власності на будівлі та споруди бази відпочинку МУЖКГ, яка складається з: одноповерхового будинку №1 загальною площею - 65.2 м2; одноповерхового, двоквартирного будинку №2 загальною площею - 62.8 м2; одноповерхового, двоквартирного будинку №3 загальною площею - 24.5 м2; одноповерхового, двоквартирного будинку №4 загальною площею - 35.4 м2; одноповерхового, двоквартирного будинку №5 загальною площею - 18.6 м2; одноповерхового, двоквартирного будинку №6 загальною площею - 58.3 м2; одноповерхового, двоквартирного будинку №7 загальною площею - 18.9 м2; одноповерхового, двоквартирного будинку №7-а загальною площею - 31.7 м2; одноповерхового, двоквартирного будинку №8 загальною площею - 21.1 м2; одноповерхового, двоквартирного будинку №9 загальною площею - 20.1 м2; одноповерхового будинку №10 площею забудови -52.8 м2; одноповерхового будинку №11 площею забудови -27.8 м2; одноповерхового будинку №12 площею забудови - 26.8 м2; одноповерхового будинку №13 площею забудови -26.4 м2; одноповерхового будинку №14 площею забудови -20.2 м2; одноповерхового будинку №15 площею забудови - 26.6 м2;одноповерхового будинку №16 загальною площею - 42.3 м2; одноповерхового будинку №18 загальною площею - 12.5 м2; одноповерхового будинку №19 загальною площею - 12.5 м2; одноповерхової будівлі їдальні „Е площею забудови - 353,2 м2; одноповерхової будівлі клубу „Л площею забудови - 76.3 м2; одноповерхової будівлі складу „К площею забудови 66,1 м2, будівлі вбиралень „Б, „В; допоміжних будівель „Г, „Ж, „3; навісу „Д, душу „И, прохідної „М; огорож №1-5-з, 11-з; воріт № 6-8-в, хвірток № 9-к,10-к; замощення № І - IX, за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська № 87.

29.11.2006р. на підставі вищезазначеного рішення Виконавчим комітетом ІМР було видано Свідоцтво про право власності на базу відпочинку МУЖКГ за № 31177.

30.11.2006р. КП "БТІ" м. Іллічівська видало реєстраційне посвідчення на базу відпочинку МУЖКГ в цілому, розташовану за адресою м. Іллічівськ, вул. Приморська № 87 про реєстрацію права комунальної власності за Територіальною громадою м. Іллічівськ в особі ІМР про що записано в реєстрову книгу № ГН 6 за реєстровим № 515 стор. № 50.

20.07.2007р. Іллічівською міською радою було прийнято рішення № 218/69-V, відповідно до якого було внесено зміни в рішення Іллічівської міської ради № 146/4- V від 22.12.2006р. відносно площі земельної ділянки, а саме надано дозвіл МУЖКГ на розробку проекту відведення земельної ділянки в одну стадію площею 0,5412 га під існуючою базою відпочинку за адресою: м. Іллічівськ, вул.. Приморська, 87, з подальшим наданням в постійне користування.

На підставі зазначеного рішення МУЖКГ розроблена проектна документація з землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка погоджена із Іллічівським міським відділом земельних ресурсів (висновок від 07.06.2007р. №502/1), Іллічівською міською радою (висновок від 08.06.2007р. №16-560), УАМ ІМР (висновок від 08.06.2007р. №013-15-239), СЕС на водному транспорті (висновок від 01.12.2008р. №343), управлінням охорони обєктів культурної спадщини Одеської ОДА (висновок від 12.12.2008р. № 01-07/8987), Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області (висновок від 02.07.2009р. № 7123/03-06-12).

12.07.2007р. Прокурором м. Іллічівськ було внесено протест № 1499/1 на рішення ІМР № 161-ХХІІІ від 16.07.2001р. "Про оформлення ІМТП права постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку "Дружба".

31.08.2007р. виконком ІМР листом за № 017-1740 надіслав Прокурору м. Іллічівська лист в якому зазначив, що питання про скасування рішення ІМР № 161-ХХІІІ від 16.07.2001р. є предметом позовного провадження , розглядає мого господарським судом Одеської області справа № 16/203-07-5603. Виходячи з цього протест Прокурора буде розглянуто по суті після прийняття рішення господарським судом Одеської області.

Також 31.08.2007р. виконком ІМР листом за № 017-1740 повідомив ДП ІМТП про внесення Прокурором м. Іллічівськ протесту на рішення ІМР № 161-ХХІІІ від 16.07.2001р. та довів до відома що відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру" з моменту внесення Прокурором протесту, дія вищезазначеного рішення призупиняється до розгляду сесією ІМР протесту.

07.12.2007р. господарським судом Одеської області винесене рішення по справі № 5-16/203-07-5603 за позовом ІМР, МУЖКГ м. Іллічівськ, КП "БТІ" м. Іллічівськ до ДП ІМТП та ВАТ "АТП-13004" про визнання недійсною угоди, укладеної між ВАТ "АТП-13004" та ДП ІМТП на підставі договору купівлі-продажу № 185-О від 21.04.2000р. та визнаня незаконним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ОД-ІІ № 004798 в частині приєднання до нього ділянки № 10, площею 0,75 га., яким у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Зазначене рішення господарського суду Одеської області залишено в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.04.2008р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2008р.

10.04.2008р. КП "БТІ" м. Іллічівськ було виготовлено та видано ДП ІМТП технічний паспорт на оздоровчо-спортивний комплекс "Райдужний" за адресою: м. Іллічівськ, вул. Набережна, 20.

11.01.2009р. ІМР винесла рішення № 358-V яким задовольнила протест Прокурора м. Іллічівськ та скасувала рішення ІМР № 161- ХХІІІ від 16.07.2001р.17.12.2007р. начальник МУЖКГ м. Іллічівська звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з адміністративним позовом до Іллічівської міської ради Одеської області про визнання незаконним рішення Іллічівської міської ради від 16.11.2001 року №161-ХХІІІ "Про оформлення Іллічівським морським торговельним портом права постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га. за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку "Дружба" та про скасування цього рішення. Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.01.2008р. позовні вимоги Міського управління житлово-комунального господарства м. Іллічівська задоволені повністю.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ДП ІМТП 12.03.2008р. подав апеляційну скаргу. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2010р. по адміністративній справі № 22-а-7147/08 апеляційна скарга ДП ІМТП задоволена повністю. Постанова Іллічівського міського суду Одеської області від 08.01.2008 року скасована. Прийнята нова постанова, якою залишено без задоволення позовні вимоги МУЖКГ м. Іллічівська.

02.02.2009р. ІМР звернулася до господарського суду Одеської області до господарського суду Одеської області з позовом до ДП ІМТП) в якої просить суд зобовязати ДП ІМТП звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,75 га, за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська, 87. (справа № 12-3/10-09-388).

В межах тієї ж справи ДП ІМТП надав зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просив суд визнати протиправним та скасувати рішення ІМР від 11.01.2009р. № 358-V, скасувати рішення Виконавчого комітету ІМР від 23.11.2006р. № 1312 „Про видачу територіальній громаді в особі Іллічівської міської ради свідоцтва про право власності на будівлі та споруди бази відпочинку МУЖКГ за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська 87 в частині рішення про видачу свідоцтва про право власності на будівлі та споруди які були придбані Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" за договором купівлі-продажу № 185-о від 21.04.2000р., а саме: одноповерховий будинок № 11, площа забудови 27,80 м2; одноповерховий будинок № 12, площа забудови 26,80 м2; одноповерховий будинок № 13, площа забудови 26,40 м2; одноповерховий будинок № 14, площа забудови 20,20 м2; одноповерховий будинок № 15, площа забудови 26,60 м2; одноповерхова будівля їдальні „Е, площа забудови 353,20 м2; одноповерхова будівля клубу „Л, площа забудови 76,30 м2; одноповерхова будівля складу „К, площа забудови 66,10 м2; допоміжні будівлі „Ж, „З, душова „И, М та визнати не чинним Свідоцтво про право власності на базу відпочинку від 23.11.06р. № 31177, видане заступником Іллічівського міського голови на підставі рішення виконавчого комітету ІМР від 23.11.2006р. № 1312.

13.10.2010р. ухвалою Господарського суду Одеської області провадження у справі, в частині визнання протиправним та скасування Рішення Іллічівської міської ради від 11.01.2008р. № 358-V та визнання не чинним Свідоцтва про право власності на базу відпочинку від 23.11.2006р. №31177 видане заступником Іллічівського міського голови на підставі Рішення Виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 23.11.2006р. №1312 було припинено.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.10.2010р., залишеним в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2011р., у задоволені позову Іллічівської міської ради було відмовлено. Зустрічний позов Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" було задовольнити частково. Скасовано рішення Виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 23.11.2006р. № 1312 "Про видачу територіальній громаді в особі Іллічівської міської ради свідоцтва про право власності на будівлі та споруди бази відпочинку МУЖКГ за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська 87" в частині рішення про видачу Свідоцтва про право власності на будівлі та споруди які були придбані Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" за договором купівлі-продажу № 185-о від 21.04.2000р., а саме: одноповерховий будинок № 11, площа забудови 27,80 м2; одноповерховий будинок № 12, площа забудови 26,80 м2; одноповерховий будинок № 13, площа забудови 26,40 м2; одноповерховий будинок № 14, площа забудови 20,20 м2; одноповерховий будинок № 15, площа забудови 26,60 м2; одноповерхова будівля їдальні „Е, площа забудови 353,20 м2; одноповерхова будівля клубу „Л, площа забудови 76,30 м2; одноповерхова будівля складу „К, площа забудови 66,10 м2.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2010р., ухвалу господарського суду Одеської області від 13.10.2010 року по справі № 12-3/10-09-388 про припинення провадження було скасовано, а справу № 12-3/10-09-388 було передано на розгляд господарського суду Одеської області в частині позовних вимог Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" про визнання протиправним та скасування рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 11.01.2008 року № 358 та в частині визнання не чинним свідоцтва про право власності на базу відпочинку від 23.11.2006 року № 31177, виданого заступником Іллічівського міського голови на підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області від 23.11.2006 року № 1312.

Постановою ВГСУ від 16.11.2011р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2010р. було скасовано в частині вимог про визнання не чинним свідоцтва про право власності на базу відпочинку від 23.11.2006 року № 31177, виданого заступником Іллічівського міського голови на підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області від 23.11.2006 року № 1312. Провадження у справі в цій частині було припинено. В решті постанова Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.10 була залишена без змін.

19.05.2011р. Господарський суд Одеської області розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за зустрічним позовом Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" до Іллічівської міської ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міське управління житлово-комунального господарства м. Іллічівськ, Відділ Держкомзему у місті Іллічівськ Одеської області та Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" м. Іллічівська, про визнання недійсним та скасування рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 11.01.2008 року № 358 зустрічний позов ДП ІМТП задовольнив, визнав недійсним та скасував рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 11.01.2008 року № 358. Зазначене рішення залишено в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2011р. та Постановою ВГСУ від 22.11.2011р.

Як зазначив представник позивача, з метою реєстрації права власності на нерухоме майно бази відпочинку "Дружба" портом було замовлено в КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Іллічівська виготовлення технічного паспорту на об'єкти бази відпочинку.

20.03.2013р. при отриманні технічного паспорту, виготовленого КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Іллічівська, позивачем було встановлено, що частина земельної ділянки, на якій розміщено нерухоме майно бази відпочинку, що належить на праві господарського відання ДП ІМТП, передана Міському управлінню житлово-комунального господарства м. Іллічівськ на праві постійного користування згідно державного акту від 22.07.2011 року серії ЯЯ №206107 (кадастровий номер 0:02:003:0040).

Враховуючи вимоги позивача та заперечення представників відповідачів 02.04.2014р ухвалою суду було призначено судову землевпорядну експертизу, проведення експертизи було доручено судовому експерту приватного підприємства "Бюро проектування і експертизи" ОСОБА_5 (свідоцтво №1318 від 30.01.2009р.), на розгляд судової землевпорядної експертизи було поставлено наступні питання:

1) Чи накладаються одна на одну земельні ділянки, які належать ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на підставі державного акту серії ОД-ІІ №004798 та комунальному підприємству "Міське управління житлово-комунального господарства" згідно державного акту від 22.07.2011р. №ЯЯ 206107, та якщо накладаються, то в якій площі (з наданням графічних координат)?;

2) Якщо так, то саме якою площею?

На виконання вищенаведеної ухвали до господарського суду надійшов висновок судового експерта № 02/01/14 судової будівель-технічної експертизі від 15.07.2014р. (т.с. 4, а.с.2-12), з якого вбачається, що при дослідженні даних технічної документації державних актів, виявлене накладання одна на одну земельних ділянок, які належать ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на підставі державного акту серії ОД-ІІ №004798 та КП "Міське управління житлово-комунального господарства" згідно державного акту від 22.07.2011р. №ЯЯ 206107.

Загальна площа накладання державних актів ДП "Іллічівський морський торговельний порт" серії ОД-ІІ №004798 та КП "Міське управління житлово-комунального господарства" від 22.07.2011р. №ЯЯ 206107 складає 0,2734га, у вигляді двох ділянок (0,2718га+0,0016га) складної конфігурації в плані.

Суміщений план земельних ділянок, що належать ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на підставі державного акту серії ОД-ІІ №004798 та КП "Міське управління житлово-комунального господарства" згідно державного акту від 22.07.2011р. серії ЯЯ № 206107 наведений у графічному додатку №2 (т.с.4, а.с. 8). Конфігурація накладання одна на одну вищенаведених земельних ділянок площею 0,2734га наведена у графічному додатку №3(т.с.4, а.с. 9). Координати накладання земельної ділянки площею 0.2734га наведені у додатку №4(т.с.4, а.с. 10).

25.11.2014р. у звязку із виникненням в ході судового розгляду справи додаткових питань, які потребують спеціальних знань, ухвалою суду було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту приватного підприємства "Бюро проектування і експертизи" ОСОБА_5 (свідоцтво №1318 від 30.01.2009р.), на розгляд судової земельно-технічної експертизи було поставлено наступні питання:

1) Чи знаходяться об'єкти (рухомі, нерухомі), які належать комунальному підприємству "Міське управління житлово-комунального господарства" Іллічівської міської ради на праві власності, на земельній ділянці, яка на підставі державного акту від 16.09.1998р. серія ОД-ІІ №004798 належить державному підприємству "Іллічівський морський торговельний порт" на праві постійного землекористування, якщо так, то яку площу вони займають?;

2) Чи є об'єкти, які належать на праві власності комунальному підприємству "Міське управління житлово-комунального господарства" Іллічівської міської ради та розташовані на земельній ділянці, яка на підставі державного акту від 16.09.1998р. серія ОД-ІІ №004798 належить державному підприємству "Іллічівський морський торговельний порт" на праві постійного землекористування, капітальними будовами (спорудами)?;

3) Чи можливе звільнення спірної земельної ділянки, яка належить на підставі державного акту від 16.09.1998р. серія ОД-ІІ №004798 державному підприємству "Іллічівський морський торговельний порт" на праві постійного землекористування без повного руйнування об'єктів нерухомості комунального підприємства "Міське управління житлово-комунального господарства" Іллічівської міської ради?

На виконання вищенаведеної ухвали до господарського суду надійшов висновок судового експерта № 01/12/2014 судової будівель-технічної експертизі від 30.03.2015р. (т.с. 5, а.с.181-197), з якого вбачається, що на питання, поставлені судом, експерт надав наступні відповіді:

На перше та друге питання - об'єкти, які належать КП "Міське управління житлово-комунального господарства" Іллічівської міської ради на праві власності, розташовані на земельній ділянці за державним актом від 16.09.1998р. серія ОД-ІІ №004798, що належить ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на праві постійного користування та займають площу 745м2, а саме: частина одноповерхового двоквартирного будинку №8, частина одноповерхового двоквартирного будинку №9, одноповерховий будинок №10, одноповерховий будинок №11, одноповерховий будинок №12, одноповерховий будинок №13, одноповерховий будинок №15, одноповерхова будівля їдальні "Е", одноповерхова будівля клубу "Л", одноповерхова будівля складу "К2, допоміжні будівлі "Ж, З", прохідна "М", огорожа №3-з, замощення № І, ІІІ-ІХ, частина дерев'яної будівлі з мансардою, частина двоповерхової будівлі 87-В.

Суміщений план земельної ділянки, що належить ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на підставі державного акту серії ОД-ІІ №004798 та будівель КП "Міське управління житлово-комунального господарства" (за технічним паспортом від 20.03.2013р.), наведений у графічному додатку №1 (т.с. 5, а.с. 186).

На трете питання - звільнення земельної ділянки ДП "Іллічівський морський торговельний порт" від частини одноповерхового двоквартирного будинку №8, частини одноповерхового двоквартирного будинку №9, одноповерхового будинку №10, одноповерховому будинку №11, одноповерхового будинку №12, одноповерхового будинку №13, одноповерхового будинку №15, одноповерхової будівлі складу "К", допоміжних будівель "Ж, З", одноповерхової будівлі їдальні "Е", одноповерхової будівлі клубу "Л", прохідної "М", огорожі №3-з, замощення № І, ІІІ-ІХ, - без повного руйнування вищенаведених будівель технічно не можливе.

Дерев'яна будівля з мансардою (виконана із "зрубу") та двоповерхова будівля №87-В, частини яких розміщені на земельній ділянці ДП "Іллічівський морський торговельний порт" за державним актом серії ОД-ІІ №004798, знаходяться в доброму технічному стані, збудовані з якісних будівельних конструкцій, що передбачає обов'язкову наявність фундаментів. Звільнення земельної ділянки ДП "Іллічівський морський торговельний порт" без руйнування конструктивних елементів будівель технічно не можливе.

Проте, судом із рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2010р. по справі № 12-3/10-09-388, залишеним в силі апеляційною та касаційною інстанціями, було підтверджено ДП ІМТП право власності на будівлі та споруди які були придбані Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" за договором купівлі-продажу № 185-о від 21.04.2000р., а саме на одноповерховий будинок № 11, одноповерховий будинок № 12, одноповерховий будинок № 13, одноповерховий будинок № 14, одноповерховий будинок № 15, одноповерхова будівля їдальні „Е, одноповерхова будівля клубу „Л, одноповерхова будівля складу „К.

Тобто, будівлі №№ 11, 12, 13,15, літ. Е, Л, К за вищезазначеним рішенням суду у справі № 12-3/10-09-388 від 13.10.2010р. відповідачу-2 не належать, а належать позивачу. Вимоги про знесення дерев'яної будівлі "зрубу" (відповідно до матеріалів справи на цей час її № 87-Е) належить на праві приватної власності (свідоцтво про право власності на 3/10 будинку відпочинку від 03.01.2012р.) гр. ОСОБА_6 та у будівлі №87- В на праві власності оформлені квартири гр.гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (рішення виконкому ІМР № 273 від 27.03.2008р.), які не є учасниками цієї справи.

Враховуючи, що оскаржуване рішення Іллічівської міської ради та не відповідає вимогам законодавства та порушує права позивача, те що до державного акту на право постійного користування від 22.07.2011 року №ЯЯ 206107, виданого МУЖКГ на підставі оспорюваного рішення включено частину земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні порту, а також те, що частину земельної ділянки порту протиправно та самовільно захоплено МУЖКГ все це в сукупності порушило права та охоронювані законом інтереси позивача, як законного землекористувача, ДП ІМТП звернулося з відповідним позовом до Господарського суду Одеської області для захисту свого порушеного права та інтересу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов наступних висновків:

За приписами статей 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що надання Іллічівською міською радою КП МУЖКГ земельної ділянки у постійне користування за своєю правовою природою є правочином та з урахуванням приписів ст.217 Цивільного кодексу України якою визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до ч.2 ст.152 чинного Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частина 1 ст.155 ЗК України встановлює, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України (в редакції станом на 08.07.2011р. на час винесення оспорюваного рішення) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Частина 2 ст.18 ЗК України (в редакції станом на 08.07.2011р.) встановлювала, що категорії земель України мають особливий правовий режим.

Згідно ч.ж ст.19 ЗК України (в редакції станом на 08.07.2011р.) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частина 1 ст.69 ЗК України (в редакції станом на 08.07.2011р.) визначає, що до земель морського транспорту належать землі під: а) морськими портами з набережними, майданчиками, причалами, вокзалами, будівлями, спорудами, устаткуванням, об'єктами загально портового і комплексного обслуговування флоту; б) гідротехнічними спорудами і засобами навігаційної обстановки, судноремонтними заводами, майстернями, базами, складами, радіоцентрами, службовими та культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, що обслуговують морський транспорт.

Як встановлено судом, позивач відноситься до сфери управління Міністерства інфраструктури України та в його розпорядженні знаходиться державне майно, розташоване на частинні спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про морські порти" цей ОСОБА_8 регулює відносини у сфері портової діяльності, зокрема встановлює основи державного регулювання діяльності в морських портах, порядок будівництва, відкриття, розширення та закриття морських портів в Україні, порядок провадження на їх території господарської діяльності, у тому числі надання послуг, визначає правовий режим об'єктів портової інфраструктури.

ОСОБА_11 регулює діяльність органів виконавчої влади, що здійснюють державне регулювання, управління, державний нагляд та контроль за безпекою мореплавства, нагляд та контроль у сфері діяльності морських портів, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, адміністрації морських портів України, власників морських терміналів, стивідорних компаній, інших суб'єктів господарювання, що провадять свою діяльність у морському порту, та споживачів їхніх послуг (товарів, робіт).

За приписами ст. 8 зазначеного Закону встановлено, зокрема: межами морського порту є межі його території та акваторії. Межі території морського порту визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України, виходячи з положень Земельного кодексу України. Межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів. Відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону. Збільшення території морського порту може відбуватися за рахунок штучно створених земельних ділянок та земельних ділянок, які відведені в установленому законодавством порядку для розміщення, обслуговування та будівництва об'єктів портової інфраструктури, підприємств, основні продукція та/або сировина яких є об'єктами експортно-імпортних операцій і обслуговуються як вантажі у морському порту. Територія та акваторія морського порту можуть включати відокремлені від основної території та акваторії земельні ділянки та водні об'єкти (їх частини), які мають однаковий з основною територією та акваторією правовий режим використання.

З матеріалів справи встановлено, що 21.04.2000р. ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на підставі договору купівлі-продажу №185-0 придбало у державну власність єдиний нерухомий комплекс - базу відпочинку "Дружба", розташований за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська (прибережна зона).

Згідно наказу начальника ДП "Іллічівський морський торговельний порт" від 26.04.2000р. № 396 комплекс бази відпочинку "Дружба" прийнято на баланс порту та базу відпочинку "Дружба" закріплено і об'єднано з оздоровчо-спортивним комплексом "Райдужний".

Згідно зі ст.92 ЗК України (в редакції від 25.10.2001р.) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Як встановлено судом, позивачем 16.09.1998р. отримано Державний акт на право постійного користування землею серії ОД-ІІ №004798 та Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 42.

05.10.2001р. ДП ІМТП, листом за №1363, звернулося до Іллічівської міської ради з проханням щодо оформлення порту права користування земельною ділянкою площею 0,75 га зв'язку із переходом права власності на будівлі та споруди без зміни їх цільового призначення.

16.11.2001р. ІМР прийняла рішення за №161-XXIII "Про оформлення ІМТП права постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку "Дружба", згідно якого було вирішено оформити ІМТП право постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га, на якій фактично розташована база відпочинку "Дружба" за адресою: м. Іллічівськ та в установленому законом порядку видати ДП ІМТП державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою.

Частина 1 ст.126 ЗК України встановлювала, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 202 ЗК України визначала, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

03.12.2001р. ІМТП отримав Акт встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої Іллічівському морському торговельному порту, м. Іллічівськ.

На підставі рішення Іллічівської міської ради за № 161-XXIII від 16.11.2001р. до Державного акту на право постійного користування землею серії ОД-ІІ №004798 в розділ "Зміни в землекористуванні" були внесені відповідні зміни, про що свідчить відповідний запис в Акті.

На час розгляду справи, Державний акт на право постійного користування землею серії ОД-ІІ №004798 від 16.09.1998р. який отримано ДП ІМТП, в установленому законом порядку не визнано недійсними, є чинним, а тому суд вважає, що ДП ІМТП є законним землекористувачем спірною земельною ділянкою.

З урахуванням вище наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним та скасувати рішення Іллічівської МР від 06.10.2010р. № 696/5-V в частині передачі Міському управлінню житлово-комунального господарства м. Іллічівськ земельної ділянки площею 0,2734 га, яка перебуває у постійному користуванні ДП ІМТП згідно державного акту серія ОД-ІІ №004798 від 16.09.1998р. під №10 є обґрунтованою, законною, підтвердженою матеріалами справи, а тому такою підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання незаконним та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 22.07.2011р. серії ЯЯ №206107 в частині передачі земельної ділянки площею 0,2734 га, яка перебуває у постійному користуванні ДП ІМТП згідно державного акту серія ОД-ІІ № 004798 від 16.09.1998р. під №10 суд зазначає наступне.

Як зазначено у п.2.3. рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 02.02.2010р. №04-06/15 "Про практику застосування господарськими судами земельного законодавства" щодо позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, то така вимога, як правило, заявляється яв відновлення права з наслідками, передбаченими законодавством, а тому вирішення такого питання є похідним від встановлення права власності (права користування) спірною земельною ділянкою.

При визнанні недійсним рішення, розпорядження, угоди тощо, на підставі якої виданий акт, останній підлягає поверненню органу, що його видав (п.3.10. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорі оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.99р. №43). З урахуванням цього визнання акта незаконним в судовому порядку не вимагається. Оцінка цих обставин має міститись не в резолютивній, а в мотивувальній частині рішення.

Разом з тим Вищий господарський суд України не виключає можливості визнання у судовому порядку недійсним державного акта на право власності (постійного користування) на землю.

Зокрема, у постанові від 20.10.2010р. №18/186-09 Вищий господарський суд України зазначив, що відповідно до ст. 11 ЦК України, ст.ст.116, 125, 126 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, при цьому таке право виникає з моменту його державної реєстрації та посвідчується державним актом, виданим на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування або суду.

Таким чином, розгляд позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку залежить від обставин, які були підставами для видачі відповідного акту, тобто, є похідним від них. Аналогічне за змістом твердження міститься і у п.2.3 вищезазначених рекомендацій Президії Вищого господарського суду України.

Зазначене свідчить про те, що позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою можуть бути предметом судового розгляду. ОСОБА_11 не суперечить змісту ст.12 ГПК України, якою передбачено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Згідно із правовою позицією визначеною Пленумом Вищого господарського суду України у абз. 1 п. 2.8. своєї постанови №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ст.141 ЗК України Підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Судом не встановлено жодної з вищенаведених підстав для припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою позивача.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту способами, передбаченими статтею 152 ЗК України, з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства. Відповідно до вказаної норми захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення прав юридичних і фізичних осіб, порушених внаслідок прийняття неправомірних рішень, дій чи бездіяльності державних органів або посадових осіб органів місцевого самоврядування (частина 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Враховуючи те, що при винесенні оспорюваного рішення не було враховано те, що на спірній земельній ділянці знаходиться державне майно, й порядок використання земельної ділянки на якій розташовано це майно не було врегульовано, суд дійшов до висновку щодо наявності всіх підстав для звернення позивача до господарського суду для захисту своїх прав.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимога позивача про визнання незаконним та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 22.07.2011р. серії ЯЯ №206107 в частині передачі земельної ділянки площею 0,2734 га, яка перебуває у постійному користуванні ДП ІМТП згідно державного акту серія ОД-ІІ №004798 від 16.09.1998р. під №10, також підлягає частковому задоволенню в частині площі земельної ділянки у розмірі 0,2734.

Окрім того суд звертає увагу сторін на наступне.

У позовній заяві ДП ІМТП заявлено вимогу щодо визнання недійсним та скасувати рішення Іллічівської МР від 06.10.2010р. № 696/5-V в частині передачі Міському управлінню житлово-комунального господарства м. Іллічівськ земельної ділянки площею 0,2734 га, яка перебуває у постійному користуванні ДП ІМТП згідно державного акту серія ОД-ІІ №004798 від 16.09.1998р. під №10.

Прийняті Іллічівською МР Одеської області рішення є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, що вичерпали свою дію внаслідок виконання.

Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11, 16 ЦК України, статей 69, 92, 125, 152, 155 ЗК України, у зв'язку з прийняттям - суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

У постанові від 16 грудня 2015р. по справі №6-2510ц15 Верховний Суд України навів наступний висновок:

"Рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень".

Таким чином, оскарження рішень органу місцевого самоврядування щодо розпорядження земельною ділянкою є належним та ефективним способом захисту порушених прав та законних інтересів, в тому числі у разі оскарження укладеного на їх підставі договору.

Аналогічний висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 р. у справі №6-162цс15.

Отже, господарський суд зобов'язаний досліджувати питання відповідності оскаржуваних ненормативних актів вимогам законодавства та в разі встановлення їх невідповідності вимогам законодавства України - визнавати незаконним.

Надаючи правову оцінку належності обраного в цій частині позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка встановлює, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996р. у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення судових рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, одночасне заявлення ДП ІМТП позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Іллічівської МР від 06.10.2010р. № 696/5-V в частині передачі Міському управлінню житлово-комунального господарства м. Іллічівськ земельної ділянки площею 0,2734 га, яка перебуває у постійному користуванні ДП ІМТП згідно державного акту серія ОД-ІІ №004798 від 16.09.1998р. під №10 та визнання незаконним та скасування виданого на його підставі акту на право постійного користування земельною ділянкою від 22.07.2011р. серії ЯЯ №206107 в частині передачі земельної ділянки площею 0, 2734 га, яка перебуває у постійному користуванні ДП ІМТП згідно державного акту серія ОД-ІІ №004798 від 16.09.1998р. під №10 є належними та ефективними способами захисту прав та законних інтересів позивача.

В частині позовної вимоги ДП ІМТП щодо зобовязання відповідача-2 (КП МУЖКГ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0745 га за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська 87, що належить ДП ІМТП на праві постійного користування суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.2 ст.95 Земельного кодексу України порушені права землекористувача підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ст.152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам.

Поняття самовільного зайняття земельних ділянок визначено в ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" як будь-які дії особи, які, свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки. Самовільним зайняттям землі є заволодіння земельною ділянкою, що не спирається на закон і відбувається з порушенням визначеного порядку надання земельних ділянок, здійснюване без відведення землі в натурі й одержання документа, що посвідчує право на землю.

Статтею 417 ЦК України визначено, що у разі припинення права користування земельною ділянкою, на якій була споруджена будівля (споруда), власник земельної ділянки та власник цієї будівлі (споруди) визначають правові наслідки такого припинення.

У разі недосягнення домовленості між ними власник земельної ділянки має право вимагати від власника будівлі (споруди) її знесення та приведення земельної ділянки до стану, в якому вона була до надання її у користування.

Якщо знесення будівлі (споруди), що розміщена на земельній ділянці, заборонено законом (житлові будинки, пам'ятки культурної спадщини тощо) або є недоцільним у зв'язку з явним перевищенням вартості будівлі (споруди) порівняно з вартістю земельної ділянки, суд може з урахуванням підстав припинення права користування земельною ділянкою постановити рішення про викуп власником будівлі (споруди) земельної ділянки, на якій вона розміщена, або про викуп власником земельної ділянки будівлі (споруди), або визначити умови користування земельною ділянкою власником будівлі (споруди) на новий строк.

Окрім того, відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Поряд з цим, під час розгляду справи судом встановлено, що на земельній ділянці площею 0,0745га, яку просить звільнити позивач, розташовані будівлі №№11, 12, 13,15, літ. Е, Л, К за вищезазначеним рішенням суду у справі №12-3/10-09-388 від 13.10.2010р. відповідачу-2 не належать, а належать позивачу, окрім того дерев'яна будівля "зрубу" (відповідно до матеріалів справи на цей час її № 87-Е) на час розгляду справи судом, належить на праві приватної власності (свідоцтво про право власності на 3/10 будинку відпочинку від 03.01.2012р.) гр. ОСОБА_6 та у будівлі №87- В на праві власності оформлені квартири гр.гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (рішення виконкому ІМР № 273 від 27.03.2008р.), які не є учасниками цієї справи.

Як зазначено у Постанові Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (в редакції від 16.12.2015р.) якщо у розгляді справи господарським судом буде зясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому предявлено позовну заяву та прийняти рішення по суті справи.

Відповідно висновків судового експерта, викладеними у судовій експертизі № 01/12/14 від 30.03.2015р. - звільнення земельної ділянки ДП "Іллічівський морський торговельний порт" від частини будівель та споруд, які належать ДП МУЖКГ - без повного руйнування вищенаведених будівель технічно не можливе.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено належних та припустимих доказів того, що саме відповідач-2 (КП МУЖКГ) самовільно займає земельну ділянку площею 0,0745 га, яка належить на праві постійного користування позивачу.

Отже, виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку, що позовна вимога ДП ІМТП щодо зобовязання КП МУЖКГ про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0745га, яка розташована за адресою: м. Іллічівськ, вул.. Приморська, 87 є необґрунтованою, непідтвердженою матеріалами справи, а тому задоволенню не підлягає.

Щодо заявленого клопотання відповідачем-1 (ЧМР) про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти ОСОБА_1"; п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до приписів ст.256 чинного Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 267 ЦК України визначає, що особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Окрім того, відповідно до п.п.3 п.5 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011р. №4176 протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про: 1) визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману; 2) застосування наслідків нікчемного правочину; 3) визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

При цьому стосовно вимог, передбачених підпунктами 1 та 2 цього пункту, особа може звернутися до суду лише за умови, якщо строк їх пред'явлення, встановлений положеннями Цивільного кодексу України, що діяли до набрання чинності цим Законом, не сплив на момент набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначена норма закону вказує обмеження щодо звернення до суду при спливу позовної давності тільки у випадку визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману та застосування наслідків нікчемного правочину.

Заборони щодо звернення до суду з вимогою про визнання незаконним правового акта законодавець не встановив.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою 02.10.2013р., тобто в межах трирічного строку, визначеного наведеним Законом, окрім того, оспорюване рішення було прийнято 06.10.2010р., а державний акт КП МУЖКГ виданий 22.07.2011р.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позивачем, в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення Іллічівської МР від 06.10.2010р. № 696/5-V в частині передачі Міському управлінню житлово-комунального господарства м. Іллічівськ земельної ділянки площею 0,2734 га, яка перебуває у постійному користуванні ДП ІМТП згідно державного акту серія ОД-ІІ № 004798 від 16.09.1998р. під № 10не пропущено строк на звернення до суду.

Щодо заяви відповідача 1- (ЧМР) про застосування строків позовної давності до вимоги позивача про зобовязання відповідача-2 (КП МУЖКГ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0745 га за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська, 87.

Щодо вимоги позивача про знесення дерев'яної будівлі "зрубу" (№ 87-Е) відповідач-1 (ЧМР) зазначив, що вона заявлена позивачем з пропуском строків позовної давності. Про перебування будівлі на території порту позивач дізнався у справі № 12-3/10-09-388 з висновку судового експерта від 10.02.2010 року, а з позовом звернувся 02.10.2013 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності

Виходячи з цього, суд звертає увагу учасників справи, що строки позовної давності застосовуються у випадку, якщо судом буде встановлено наявність порушених прав позивача та наявність правових підстав для їх відновлення за рахунок відповідача, а оскільки судом встановлено, у позовній вимозі щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки позивачу судом відмовлено, то й підстав для застосування строків позовної давності у суду не має.

Проте, на думку суду сторонам слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст.103 ЗК України визначено поняття - Зміст добросусідства, відповідно до якого, Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

А глава 16 Земельного кодексу України визначає поняття права земельного сервітуту, види права земельного сервітуту, порядок встановлення та дії земельних сервітутів, а також умови припинення дії земельного сервітуту, що на думку суду, зможе сприяти у мирному врегулюванні подальших відносин сторін.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З урахуванням зазначених приписів судом не приймаються до уваги заперечення відповідача-1 (ЧМР) щодо не чинності Державного акту на право постійного користування землею серії ОД-ІІ № 004798 від 16.09.1998р. із наступними змінами в нього, оскільки це питання неодноразово вирішувалося судами господарської та адміністративної юстиції і за результатами цих розглядів Акт визнано чинним. З приводу цього судом також не приймається до уваги позиція відповідача-1 (ЧМР), що порт не набув право користування землею.

Також судом не приймається до уваги посилання відповідача -1 (ЧМР) на те, що Акт (додаток № 10) е неукладений із посиланням на те, що станом на 16.11.2001р. - дату винесення міськрадою оспорюваного рішення ЗК України в ред. 1992 року згідно зі ст. 9 якого державну реєстрацію прав користування землею мали проводити органи місцевого самоврядування. Відміток про державну реєстрацію органом місцевого самоврядування на держакті також не міститься, оскільки на час винесення оспорюваного рішення діяв Земельний кодекс України в редакції станом на 25.10.2001р. відповідно якого до повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин визначені у ст.12 цього кодексу. Державна реєстрація прав користування землею не віднесена до повноважень проводити органи місцевого самоврядування.

Також судом не приймаються до уваги посилання відповідача -1 (ЧМР) на ст. 44 ЦК УРСР відповідно до якої встановлювалося, що письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають та на ст. 207 ЦК України де визначено, що письмовий правочин вважається вчиненим лише у разі - якщо він підписаний його сторонами.

Оскільки оформлення Державного акту на користування землею за своєю правовою природою не є тотожним укладанню правочину, як помилково вважає відповідач -1 (ЧМР).

Також судом не приймаються до уваги інші зауваження відповідача-2 (ЧМР), висловлені ним в ході розгляду справи, оскільки вони зводяться до довільного трактування представником відповідача -1 (ЧМР) норм законодавства України.

Щодо посилання відповідача-1 (ЧМР) на судову експертизу, яка проводилася в іншій господарській справі та на невідповідність її висновків висновкам судового експерта при проведенні судової експертизи у справі № 916/2675/13, суд зазначає, що судова експертиза, яка проводилася у справі №12-3/10-09-388 у 2010 році, предметом дослідження експерта були зовсім інші питання, а тому судом до уваги не приймаються.

Судом не прийняті до уваги лист відділу Держземкадастру у м. Іллічівськ від 20.05.2016р. 3 18-1531-0.1-332/2-16 на імя представника відповідача-1 (ЧМР) щодо надання висновку діям судового експерта при проведенні судової експертизи у справі № 916/2675/13, оскільки відповідно до чинного законодавства України відділ Держземкадастру у м. Іллічівськ не був залучений до участі у справ, не знайомий із матеріалами справи та має повноважень щодо надання такого висновку.

Інші доводи відповідача-1 (ЧМР) не спростовують вищенаведених висновків суду, а спростовуються матеріалами справи.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на досліджені матеріали справи, проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд, вбачає доведеними та обґрунтованими заявлені ДП ІМТП позовні вимоги, а тому дійшов до висновку про їх часткове задоволення.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору, а саме по 1147 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на проведення судових експертиз, суд вважає що експертизи по справі були, фактично, проведені для підтвердження позивачем заявлених позовних вимог, а тому із урахуванням висновків до яких дійшов суд за результатами розгляду справи, слід стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на проведення судових експертиз у справі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме по 16 215 грн.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати частково недійсним та скасувати рішення Іллічівської міської ради від 06.10.2010р. № 696/52-V в частині передачі Міському управлінню житлово-комунального господарства м. Іллічівськ земельної ділянки площею 0,2734 га, яка перебуває в постійному користуванні Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ОД-ІІ № 004798 від 16.09.1998р. ділянка під № 10.

3. Визнати частково недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 22.06.2011р. серії ЯЯ № 206107 в частині земельної ділянки площею 0,2734 га, яка перебуває постійному користуванні Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ОД-ІІ № 004798 від 16.09.1998р. ділянка під №10.

4. Стягнути з Чорноморської міської ради Одеської області (68003, Одеська обл., м. Чорноморськ, проспект Миру, 33, ідентиф. код 25932851) на користь Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ідентиф. код 01125672) витрати на оплату судового збору у розмірі 11 447 (одинадцять тисяч чотириста сорок сім) грн. 00 коп. та судові витрати на проведення експертизи у розмірі 16 215 (шістнадцять тисяч двісті п'ятнадцять) грн. 00 коп.

5. Стягнути з комунального підприємства "Міське управління житлово-комунального господарства" (68002, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Олександрійська, 2-Б, ідентиф. код 03363789) на користь Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ідентиф. код 01125672) витрати на оплату судового збору у розмірі 11 447 (одинадцять тисяч чотириста сорок сім) грн. 00 коп. та судові витрати на проведення експертизи у розмірі 16 215 (шістнадцять тисяч двісті п'ятнадцять) грн. 00 коп.

6. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 30 травня 2016 р.

Головуючий суддя О.В. Цісельський

Судді Г.І. Гуляк

ОСОБА_1