ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.06.16р. Справа № 904/2402/16

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО", м. Павлоград

про стягнення 1 791 809,82 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №174/16 від 27.04.16р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № б/н від 11.01.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірня компанія "Газ України" Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-позивач) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" (далі-відповідач) про стягнення 1791809,82 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про реструктуризацію заборгованості № 14/12-272 від 31.05.12р., в частині вчасних розрахунків.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.16р. порушено провадження у справі № 904/2402/16, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 17.05.16р.

17.05.16р. у судовому засіданні оголошено перерву до 02.06.16р.

02.06.16р. повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача суму основного боргу визнав у повному обсязі та просив суд зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій на підставі ст. 233 ГК України, про що також зазначено в уточненому відзиві, який долучено до матеріалів справи.

Повноважний представник позивача заперечував проти задоволення заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

У судовому засіданні 02.06.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.12р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 14/12-272 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позивач та відповідач домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу (надалі - "реструктуризація"), що виникла у відповідача перед позивачем за Договором поставки природного газу від 14.10.10р. № 06/10-1281-БО-3 (надалі - Договір поставки природного газу).

За приписами п. 2.1. Договору, загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно п. 1.1. цього Договору, складає 4 749 243,87 грн., станом на 31.03.12р., що підтверджується ОСОБА_2 звірки розрахунків.

Відповідно до п. 2.2. Договору, відповідач зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1. цього Договору, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі Графік), зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з Графіком повинні надходити від відповідача на рахунок позивача у сумі, визначеній цим Графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що зобов'язання відповідача по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок позивача грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п. 2.2. цього Договору на відповідний місяць.

За відсутності заборгованості (прострочення сплати) по платежах поточного місяця та попередніх місяців згідно Графіку, передбаченого у п. 2.2. цього Договору, відповідач має право дострокового погашення заборгованості, строк погашення якої не настав (п. 2.4. Договору).

Як зазначено у п. 3.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та чинного законодавства України.

Згідно з п. 3.4. Договору, за прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п. 2.2. цього Договору, відповідач зобов'язується сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30.04.2022 року, а в частині виконання зобов'язань за Договором - до їх повного здійснення (п. 5.1. Договору).

Позивач зауважує, що:

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.13р. у справі № 904/2004/13-г стягнуто з відповідача суму основного боргу, за період травень 2012р. - січень 2013р., у розмірі 356 193,54 грн., 19 634,17 грн. - пені, 24 933,54 грн. - штрафу, 949,85 грн. - заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 4 579,15 грн. - 3% річних, 8 125,81 грн. - витрат по сплаті судового збору.

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.14р. у справі № 904/9798/13 стягнуто з відповідача суму основного боргу, за період лютий 2013р. - жовтень 2013р., у розмірі 356 193,27 грн., пені - 17 996,07 грн., штрафу - 24 933,53 грн., 3% річних - 4 695,97 грн., судовий збір - 8 076,36 грн.

У серпні 2014 року позивач звертався з позовом до відповідача про стягнення боргу, штрафних санкцій, інфляційних та трьох відсотків річних (позовна заява від 18.08.14р. № 31/10-6847). За період - листопад 2013 року по червень 2014 року стягнуто з відповідача згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.14р. у справі № 904/6347/14 (рішення суду не виконано) основний борг у розмірі 316 616,24 грн., пеню у розмірі 11 062,93 грн., штраф у розмірі 11 081,57 грн., інфляційні втрати у розмірі 24 141,99 грн., 3% річних у розмірі 3 994,98 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 761,00 грн. При цьому, позивач звертає увагу, що розрахунок суми боргу, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів здійснювався за період з грудня 2013 року по липень 2014 року, розрахунок трьох відсотків річних здійснювався за період з 01.12.13р. по 18.08.14р.

Позивач звертає увагу, що станом на 01.03.16р. у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем за період з липня 2014р. по лютий 2016р. (20 місяців) на загальну суму 791 540,60 грн.

За неналежне виконання відповідачем свого обов'язку по Договору щодо вчасного погашення заборгованості на підставі п. 3.4. Договору позивачем були нараховані пеня у розмірі 122 362,35 грн. та штраф у розмірі 33 244,68 грн.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України були нараховані інфляційні втрати у розмірі 752 319,93 грн. та 3% річних у розмірі 92 342,26 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму простроченого основного боргу, за період липень 2014р. - лютий 2016р., у розмірі 791 540,60 грн., пеню у розмірі 122362,35 грн., штраф у розмірі 33 244,68 грн., інфляційні втрати у розмірі 752 319,93 грн., 3% річних у розмірі 92 342,26 грн., всього 1 791 809,82 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач наведених позивачем обставин не спростував, а навпаки підтвердив той факт, що відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 791 540,60 грн. (про що також зазначено письмово в уточненому відзиві). Але, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з наступного.

По-перше, відповідач звертає увагу суду, що останні є збитковим та нерентабельним підприємством, оскільки тарифи, які встановлює держава за оплату теплової енергії не відповідають фактичній вартості послуг на виробництво теплової енергії, тобто не покривають затрат, які понесені відповідачем. Рентабельність за 2015р. складає (-23,9%).

По-друге, на даний час заборгованість перед відповідачем станом на 16.05.16р. першої групи споживачів складає 73 716,1 тис. грн., другої групи споживачів - 3 385,4 тис. грн., третьої групи споживачів складає 2 238,7 тис. грн. та четвертої групи - 0,4 тис. грн. Загальна сума заборгованості перед відповідачем складає 79 340,6 тис. грн.

По-третє, для покрашення фінансового стану відповідач з 2014 року по 30.05.2016 рік подав до судів України 2017 заяв на видачу судових наказів на суму 9 345,8 тис. грн. та 532 позовні заяви на суму 2 578,8 тис. грн., але стягнення, яке проводить державна виконавча служба за судовими наказами та виконавчими листами виданими на підставі рішень суду за період з 01.01.14р. по 30.05.16р. не перевищило 8,4% від поданої суми (загальна сума на яку надсилалися судові накази та виконавчі листи, видані на підставі рішень суду, до державної виконавчої служби становить 17 260,9 тис. грн. з якої фактично стягнуто 1 455,5 тис. грн.).

По-четверте, відповідач сплатив більшу частину заборгованості по спірному Договору.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення суму простроченого основного боргу, за період липень 2014р. - лютий 2016р., у розмірі 791 540,60 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст.36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

- Відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача та підтвердив суму основного боргу (про що також зазначено письмово в уточненому відзиві).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 752319,93 грн. та 3% річних у розмірі 92 342,26 грн., розрахунок яких судом перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 3.4. Договору, за прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п. 2.2. цього Договору, відповідач зобов'язується сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

На підставі п. 3.4. Договору позивачем були нараховані пеня у розмірі 122 362,35 грн. та штраф у розмірі 33 244,68 грн.

Розрахунок суми штрафу судом перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно.

Щодо розрахунку пені, то суд вважає його таким, що зроблений невірно, оскільки нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (пеня нараховується лише за 182 дня).

Після перерахунку проведеного судом, з урахування вищевказаного висновку, пеня складає 121955,33 грн.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені).

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь - яких обставин.

Господарський суд вважає за можливе на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені та штрафу на 50% від належної до стягнення суми, що буде становити суму пені - 60 977,67 грн., штрафу - 16 622,34 грн. При прийнятті судом рішення щодо зменшення розміру пені, суд врахував всі обставини справи, та доводи відповідача, які мають істотне значення, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан позивача та відповідача, інтереси сторін, що заслуговують на увагу, доводи позивача та відповідача, враховуючи інтереси боржника. Крім того, суд взяв до уваги, те що:

По-перше, відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є виробництво та постачання споживачам (переважно населенню та бюджетним організаціям) теплової енергії.

По-друге, невідповідністю затверджених тарифів фактичним затратам на виробництво теплової енергії та надання послуг з теплопостачання.

По-третє, діяльність відповідача є збитковою, взявши до уваги несвоєчасну оплату населенням, бюджетними установами та юридичними особами заборгованості за теплопостачання.

По-четверте, відповідач намагається здійснити збільшення грошових надходжень шляхом проведення претензійної роботи, як з населенням так і з юридичними особами.

По-п'яте, відповідач здійснив оплату більшої частини основного боргу за спірним Договором.

По-шосте, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов'язання по вищевказаному Договору.

По-сьоме, крім пені та штрафу позивач також нарахував інфляційні втрати та 3% річних, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 02.09.15р. у справі № 911/1171/15.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 13-А, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) суму простроченого основного боргу, за період липень 2014р. - лютий 2016р., у розмірі 791 540,60 грн. (сімсот дев'яносто одна тисяча п'ятсот сорок грн. 60 коп.), пеню у розмірі 60 977,67 грн. (шістдесят тисяч дев'ятсот сімдесят сім грн. 67 коп.), штраф у розмірі 16 622,34 грн. (шістнадцять тисяч шістсот двадцять два грн. 34 коп.), інфляційні втрати у розмірі 752 319,93 грн. (сімсот п'ятдесят дві тисячі триста дев'ятнадцять грн. 93 коп.), 3% річних у розмірі 92 342,26 грн. (дев'яносто дві тисячі триста сорок дві грн. 26 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 26 871,04 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят одна грн. 04 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 03.06.16р.

Суддя ОСОБА_3