РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа № 918/398/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Мамченко Ю.А. ,

суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Обарівінвест" на рішення господарського суду Рівненської області від 29.02.2016 року у справі № 918/398/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Політика Н.А., суддя Горплюк А.М., суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Обарівінвест"

до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив плюс", що діє в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Будівельні інвестиції",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_1,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, ОСОБА_2,

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 13 лютого 2015 року та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився, відповідача 1 - не з'явився, відповідача 2 - ОСОБА_3, за довіреністю, третьої особи позивача - не з'явився, третьої особи відповідачів - ОСОБА_4, за довіреністю

В судовому засіданні від 31.05.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

23.04.2015 року ТзОВ "Обарівінвест" (далі - позивач) звернулося до суду першої інстанції з позовною заявою до ПАТ "Златобанк" (далі - відповідач) та ТзОВ "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив плюс" (далі - відповідач 2) що діє в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Будівельні інвестиції" про визнання недійсними укладених між відповідачами договорів про відступлення права вимоги від 12.02.2015 року та від 13.02.2015 року, а також про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

11.06.2015 року до суду першої інстанції від позивача надійшло клопотання про відмову від предявлених до відповідачів позовних вимог в частині визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 12.02.2015 року.

Ухвалою суду першої інстанції від 11.06.2015 року провадження у справі в частині позовних вимог ТзОВ "Обарівінвест" про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору про відступлення права вимоги від 12.02.2015 року припинено.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11.06.2015 року залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 03.08 2015 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року, клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 918/398/15 до вирішення пов'язаної з нею справи № 569/9614/15-ц задоволено, провадження у справі було зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи № 569/9614/15-ц.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2015 року вищезазначені судові рішення судів нижчих інстанцій було скасовано, а справу № 918/398/15 передано до місцевого господарського суду для розгляду.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 29.02.2016 року в задоволенні позовних вимог ТзОВ "Обарівінвест" відмовлено

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТзОВ "Обарівінвест" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відповідне рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 13.02.2015 року та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В судовому засіданні представник відповідача 2 заперечив вимоги апеляційної скарги та просив останню залишити без задоволення,а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи відповідачів підтримав позицію представника відповідача 2. Рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники позивача, відповідача 1 та третьої особи позивача в засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та враховуючи обмежені строки, встановлені ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача 1 та третьої особи позивача.

Крім того, 13.04.2016 року на адресу апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, зазначених в останньому.

Проти задоволення відповідного клопотання представники відповідача 2 та третьої особи відповідачів заперечили повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Відповідно до підпункту 2.1 п.2 Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції.

Розглянувши заявлене клопотання позивача про витребування доказів, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що останнє є необгрунтованим, а заявником не доведено необхідності такого витребування, відтак, останнє не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2012 року між ОСОБА_1 та відповідачем 1 був укладений кредитний договір № 024/12/CL, за умовами якого останній, з урахуванням додатку до цього правочину та додаткових угод до вказаного договору від 20.07.2012 року № 1, від 09.08.2013 року № 2 та від 14.08.2013 року № 3, зобовязався надати позичальнику кредит у формі невідновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 4281818, 18 грн., а позичальник повернути даний кредит і сплатити проценти за користування ним.

Відповідно до 1.3.1 укладеного договору, з урахуванням додаткової угоди до останнього від 09.08.2013 року № 2, кредит надається з 03.02.2012 року по 02.02.2015 року.

Відповідно до п. 2.1 договору забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки є, зокрема, іпотека будівлі ресторанно-готельного комплексу (чотирьохповерхового будинку з цокольним поверхом загальною площею 1832 м2) та земельної ділянки, на якій він розміщений, площею 0,3098 га, що належить Товариству на праві власності та знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Обарів, вулиця Соборна, 51.

На забезпечення належного виконання кредитних зобовязань ОСОБА_1 за укладеним договором, того ж дня між відповідачем 1 та позивачем було укладено договір іпотеки, за яким останній передав кредитодавцеві в іпотеку належне йому на праві власності вищенаведене нерухоме майно. Договір підписаний повноважними представниками його сторін, скріплений печатками, а також посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за № 144.

Відповідно до п. 1.2 договору предметом іпотеки є нерухоме майно, яке складається з ресторанно-готельного комплексу загальною площею 1832 м2, будинок чотирьохповерховий з цокольним поверхом, стіни цегла, позначений на плані літерою "А-4", що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Обарів, вулиця Соборна, 51, та належить Товариству на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Обарівської сільської ради 23.12.2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Обарівської сільської ради від 23.12.2011 року № 120 та зареєстрованого комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" у книзі 1, номер запису 11-12, реєстраційний номер: 5790494 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (згідно витягу про державну реєстрацію № 32655511, виданого комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" 23.12.2011 року), а також земельної ділянки площею 0,3098 га, кадастровий номер: 56 012 0030, з цільовим призначенням: для обслуговування кафе, що знаходиться на території Обарівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, на якій знаходиться вищезазначене нерухоме майно.

03.02.2015 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_5 було накладено заборони на відчуження зазначеного в договорі іпотеки нерухомого майна - ресторанно-готельного комплексу та земельної ділянки, та внесено їх у реєстр за № 145 та № 146.

В силу ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застав. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" та ст. 572 ЦК України, іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2015 року між ТзОВ "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив плюс", що діє в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Будівельні інвестиції" (далі - Фонд) та відповідачем 1 укладений договір відступлення права вимоги, згідно умов якого останній передав, а Фонд прийняв право вимоги за кредитним договором від 0302.2012 року № 024/12/CL, укладеним між відповідачем 1 та ОСОБА_1, разом з додатковими угодами до останнього від 20.07.2012 року № 1, від 09.08.2013 року № 2 та від 14.08.2013 року № 3, а також за договорами, що забезпечують виконання зобовязань за вищенаведеним кредитним договором, зокрема, договором іпотеки, підписаним 03.02.2012 року та посвідченим приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_5

Згідно умов договору, до нового кредитора переходять всі права та обовязки первісного іпотекодержателя, передбачені договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_5 3 лютого 2012 року, та чинним законодавством України. З моменту набуття новим кредитором права вимоги до іпотекодавця іпотека майна за вищенаведеним договором іпотеки зберігає силу у звязку з відступленням первісним іпотекодержателем новому іпотекодержателю права вимоги до боржника.

Пунктом 1.2 договору сторони встановили, що до нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника належного та реального виконання обовязків за кредитним договором щодо повернення боржником грошових коштів у розмірі 4862327,37 грн. заборгованість за основною сумою згідно кредитного договору, а також інших обовязків, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 1.4 договору до нового кредитора переходять всі без винятку права та обовязки первісного кредитора за кредитним договором. Новий кредитор має право здійснювати наступне відступлення прав вимоги без згоди з первісним кредитором.

Пунктом 1.8 відповідного договору сторони передбачили, що відступлення прав вимоги за договором іпотеки здійснюється шляхом укладення окремого нотаріально посвідченого договору відступлення права вимоги протягом пяти днів з дати укладення цього договору з моменту зарахування у повному обсязі суми вартості за відступлення права вимоги за кредитним договором відповідно до умов, зазначених у п. 2.1.1 цього договору.

Згідно п. 2 даного правочину первісний кредитор зобовязаний передати в день надходження на рахунок всієї суми, вказаної у пункті 2.1.1 цього договору, оригінали документів, які свідчать про право вимоги за кредитними договорами, та інформацію, яка важлива для їх здійснення, зокрема: кредитний договір від 03.02.2012 року № 024/12/CL та додаткові угоди до нього; договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_5 03.02.2012 року; виписку з рахунку боржника, який відкритий первісним кредитором згідно з кредитним договором, для підтвердження надання кредитних коштів боржникові та їх цільового використання; копії правовстановлюючих документів на предмет застави (іпотеки) за договором забезпечення; копії документів стосовно боржника, майнового поручителя для їх ідентифікації; інші документи, на яких ґрунтуються вимоги.

Відповідно до п. 4.2 договору з моменту зарахування у повному обсязі суми грошових коштів за відступлення права вимоги за кредитним договором на рахунок первісного кредитора, зазначений у пункті 2.1.1 цього договору, до нового кредитора переходять всі права кредитора у відношенні до боржника та майнового поручителя, що належали до цього первісному кредитору по кредитному договору та договору забезпечення.

Згідно п. 4.3 договору, передбачене останнім право вимоги по зобовязаннях, що випливають з кредитного договору, переходить до нового кредитора виключно після виконання ним у повному обсязі зобовязань перед первісним кредитором, визначених у пункті 2.1.1 цього договору.

12.02.2015 року (в день укладення вищенаведеного договору) відповідач 2 перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 1 грошові кошти в сумі 4862327,37 грн. Зазначений факт підтверджується відповідною випискою з банківського рахунку та копією відповідного платіжного доручення від 12.02.2015 року № 465391.

13.025.2015 року між відповідачем 2 та відповідачем 1 укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого останній відступив, а Фонд прийняв право вимоги за іпотечним договором, посвідченим 03.02.2012 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованим за № 144 разом із додатковим договором до нього, укладеним між первісним іпотекодержателем та позивачем в забезпечення виконання умов кредитного договору від 03.02.2012 року № 024/12/CL разом з додатковими угодами та договорами про внесення змін до останнього, що укладений між первісним іпотекодержателем та боржником.

Згідно п. 1.2 відповідного договору, останній укладено на підставі статті 24 Закону України "Про іпотеку" у звязку з укладенням між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем договору відступлення права вимоги від 12.02.2015 року за основним (кредитним) договором та внаслідок укладення цього договору, до нового іпотекодержателя переходять всі права первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, який забезпечує вимоги за основним (кредитним) договором.

Згідно п. 1.3 договору новий іпотекодержатель, який забезпечує вимоги за основним договором, зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця про відступлення частини прав за договором іпотеки після укладення останнього, і про відступлення права вимоги за основним договором згідно п. 2.2.2 договору відступлення.

Сторони договору, пунктом 2.1 встановили, що моментом переходу права вимоги первісного іпотекодержателя за договором іпотеки, визначеним у пункті 1 останнього, до нового іпотекодержателя є факт отримання первісним іпотекодержателем оплати за відступлення права вимоги відповідно до пункту 2.1.1 договору відступлення від 12.02.2015 року, підтвердженням якої для нового іпотекодержателя є оригінал платіжного доручення, засвідченого відбитком печатки установи банку платника, а для первісного іпотекодержателя - виписка по рахунку, зазначеному в пункті 2.1.1 договору відступлення від 12.02.2015 року, набрання чинності цим договором та реєстрації змін у відповідних державних реєстрах.

Згідно договору до нового іпотекодержателя переходять всі права та обовязки первісного іпотекодержателя, передбачені чинним законодавством України та договором іпотеки.

В силу п. 2.3 відповідного договору з моменту набуття новим іпотекодержателем права вимоги до іпотекодавця іпотека майна за договором іпотеки, зазначеним у пункті 1.1 цього договору, зберігає силу у звязку з відступленням первісним іпотекодержателем новому іпотекодержателю права вимоги до боржника.

Відповідно до п. 2.4 договору з моменту набуття новим іпотекодержателем права вимоги до іпотекодавця іпотека за іпотечним договором зберігає силу у звязку з відступленням первісним іпотекодержателем новому іпотекодержателю права вимоги до боржника.. З моменту набуття новим іпотекодержателем права вимоги до іпотекодавця, заява про зняття заборони відчуження предмету іпотеки у звязку з виконанням боржником його зобовязань та припиненням іпотечного договору може бути подана нотаріусу лише новим іпотекодержателем. Інші заяви є недійсними та такими, що не підлягають виконанню.

ТзОВ "Обарівінвест" звернулось до суду першої інстанції з позовом про визнання недійсним укладеного між відповідачами 13.02.2015 року договору відступлення права вимоги, обґрунтовуючи відповідний позов тим, що правочин суперечить статтям 512-514 ЦК України та статті 24 Закону України "Про іпотеку".

Рішенням від 29.02.2016 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ТзОВ "Обарівінвест".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, обставини справи в їх сукупності, перевіривши матеріали і дослідивши наявні докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, перевірки законності та обґрунтованості рішення у повному обсязі, вбачає доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли своє підтвердження під час розгляду (перегляду) справи, а оскаржене рішення суду такими, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, враховуючи наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-5 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В силу ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, оспорюваний позивачем договір відступлення права вимоги від 13.02.2015 року у встановленому законом порядку підписаний його сторонами, скріплений їх печатками, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 129.

Враховуючи зазначене, відповідний договір вчинений у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передалося новому кредиторові (тобто договір іпотеки від 03.02.2012 року).

Крім того, як вбачається з матеріалів справ, іпотекодержатель письмово у п'ятиденний строк повідомив боржника та його поручителя про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Згідно ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Зважаючи на таке, твердження скаржника про обовязковість отримання згоди іпотекодавця на укладення спірного договору відступлення прав за іпотечним договором правомірно відхилені судом першої інстанції.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону. Відтак, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії й ініціювання процедури ліквідації банку останній втрачає можливість відчуження свого майна, у тому числі й здійснювати відступлення права вимоги до своїх боржників третім особам.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про початок процедури ліквідації відповідача 1 та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та наказ про припинення здійснення тимчасової адміністрації у Банку та початок процедури ліквідації Банку були прийняті 13.05.2015 року, тобто через 3 місяці після укладення спірного договору, що не суперечить даним вимогам законодавства.

Відтак, твердження скаржника про те, що відповідач 1 на момент укладення спірного договору не володів необхідним обсягом прав на передачу свого права вимоги до позивача обґрунтовано відхилені судом першої інстанції враховуючи той факт, що договір відступлення права вимоги від 12.02.2015 року за кредитним договором передував укладенню між відповідачами спірного договору.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотекою може бути забезпечено виконання як дійсного зобов'язання, так і задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. За змістом частини 1 статті 24 Закону України "Про іпотеку", з урахуванням приписів частини 3 статті 3 цього Закону, можливість відступлення прав за іпотечним договором не ставиться в залежність від наявності у нового іпотекодержателя права вимоги за основним зобов'язанням на час такого відступлення.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищевикладене, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, законно, обґрунтовано та підставно дійшов висновку про те, що укладений між договір відступлення права вимоги від 13.02.2015 року був спрямований на набуття його сторонами цивільних прав і обов'язків, зміст останнього не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, правові підстави для визнання недійсним останнього відсутні, а скаржником ані в суді першої, ані в суді інстанції не надано належних та допустимих доказів протилежного.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Обарівінвест" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 29.02.2016 року у справі № 918/398/15 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Коломис В.В.