ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.2016 Справа № 907/1285/13

За позовом прокурора Іршавського району, м. Іршава в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, м. Ужгород

до відповідача ОСОБА_2 сільської ради, с. Ільниця, Іршавський район

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Лігніт", с.Ільниця, Іршавський район

про визнання недійсним рішення №34 третьої сесії четвертого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 24.12.2002р. та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 18.03.2003 р.

Головуючий суддя Івашкович І.В.

Суддя Йосипчук О.С.

Суддя Пригара Л.І.

представники:

позивача - ОСОБА_3, довіреність №06-20/1611 від 17.07.2015р.

відповідача 1 - ОСОБА_4, довіреність №02-29/383 від 25.05.2016

відповідача 2 - ОСОБА_5, директор, ОСОБА_6, довіреність №1 від 04.01.2016р.

прокурор - Ярош Р.І., прокурор відділу прокуратури Закарпатської області

У судовому засіданні 25.04.16 за участю представників: від позивача - ОСОБА_3, довіреність №06-20/1611 від 17.07.2015р.; від відповідача 1 - ОСОБА_7, сільський голова; від відповідача 2- ОСОБА_5, директор, ОСОБА_6, довіреність №1 від 04.01.2016р.; прокурора Ярош Р.І., оголошувалась перерва до 10.05.16 15:00 год.

У судовому засіданні 10.05.16 за участю представників: від позивача - ОСОБА_3, довіреність №06-20/1611 від 17.07.2015р.; від відповідача 1 - ОСОБА_7, сільський голова; від відповідача 2- ОСОБА_5, директор, ОСОБА_6, довіреність №1 від 04.01.2016р.; прокурора Ярош Р.І., оголошувалась перерва до 26.05.16.

Суть спору: прокурор Іршавського району звернувся з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, м.Ужгород до відповідача 1 ОСОБА_2 сільської ради, с.Ільниця Іршавського району, до відповідача 2 товариства з обмеженою відповідальністю "Лігніт", с.Ільниця Іршавського району про визнання недійсним рішення №34 третьої сесії четвертого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 24.12.2002р. та визнання недійним договору оренди земельної ділянки від 18.03.2003 р.

Позов мотивовано з посиланням на ті підстави, що рішення №34 третьої сесії четвертого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 24.12.2002р., згідно з яким вирішено надати ОСОБА_8 "Лігніт" строком на 25 років в оренду земельну ділянку площею 3 га, яка знаходиться в с.Ільниця Іршавського району по вул. Радянська за межами села, та зобов"язано ОСОБА_8 "Лігніт" оформити договір оренди вказаної земельної ділянки, прийнято ОСОБА_2 сільською радою всупереч вимог Земельного кодексу України. Посилаючись на приписи п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. ст. 122 ч.4 Земельного кодексу України, з огляду на ті обставини, що спірна земельна ділянка знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради, за межами населеного пункту с.Ільниця Іршавського району Закарпатської області, прокурор стверджує, що оспорюване рішення прийнято ОСОБА_2 сільською радою поза межами встановленої законом компетенції, оскільки правом розпорядження цією земельною діялнкою, яка належить до земель державної власності, належить ОСОБА_1 обласній державній адміністрації. У зв"язку з цим вважає рішення ОСОБА_2 сільської ради №34 від 24.12.2002 р. незаконним. Відтак вважає, що таке рішення на підставі ст.21 Цивільного кодексу України має бути визнано незаконним та скасовано.

Прокурор вважає, що укладений на підставі вказаного незаконного рішення ОСОБА_2 сільської ради договір оренди земельної ділянки від 18.03.2003р., на підставі якого ТОВ "Лігніт" передано в оренду земельну ділянку загальною площею 3 га в с.Ільниця Іршавського району по вул. Радянській, за межами населеного пункту, підлягає визнанню недійсним згідно ст. ст. 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 207 Господарського кодексу України, ст. ст. 17, 122, 155, 210 Земельного кодексу України.

Посилаючись на положення ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, пп.3 п.5 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 №4176-VI, а також на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постанові від 20.08.13 у справі №3-18гс13, прокурор вказує на відсутність підстав вважати пропущеною позовну давність, оскільки про порушення вимог чинного земельного законодавства йому стало відомо 27 листопада 2013р., в ході проведення перевірки в ОСОБА_2 сільській раді.

Додатковими обгрунтуваннями позовних вимог (заява №76/840 вих15(1045) від 09.04.2015, заява №64/125-13(71вих16) від 11.01.16, заява №64/125-13(1672вих16) від 23.03.16, заява №907/1285/13 від 22.04.16,заява №64-125-13(2274вих16) від 22.04.16) прокурор, підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі, з огляду на наявність прийнятого на 21 позачерговій сесії 6 скликання рішення Іршавської районної ради №443 від 20.03.2014 "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж адміністративно-територіальних утворень села Ільниця, ОСОБА_2 сільської ради Іршавського району Закарпатської області", наголошує, що спірна земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту с.Ільниця на території ОСОБА_2 сільської ради, а отже її правовий режим, як земель державної власності, залишається незмінним. При цьому, посилаючись на положення ч.4 ст. 173 Земельного кодексу України, ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, ст.24 Закону України "Про державний земельний кадастр", ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", наголосив, що внаслідок прийняття рішення №443 від 20.03.2014р. Іршавської районної ради державна реєстрація права комунальної власності на спірну земельну ділянку не відбулась. У підтвердження своїх доводів посилається на отриману від управління Держгеокадастру в Іршавському районі згідно з надісланими прокурору листами №10-28-99.11-2845/15-15 від 05.01.16, №10-28-99.11-23/15-15 від 11.01.16, №10-704-99.3-1006/2-16 від 22.03.16, інформацію про те, що земельна ділянка площею 3,0 га, надана ОСОБА_8 "Лігніт" в користування на умовах оренди, знаходиться за межами населеного пункту с.Ільниця, на території ОСОБА_2 сільської ради, має правовий статус - землі державної власності, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв"язку, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов"язані користуванням надрами. Вказана земельна ділянка до державного земельного кадастру не внесена і кадастровий номер їй не присвоювався.

Прокурором позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Посилається на викладені у позовній заяві та додатково наданих поясненнях обгрунтування, а також на додані до матеріалів справи документальні докази.

Позивач ОСОБА_1 обласна державна адміністрація подав заяву №4823/06-16 від 11.09.15, згідно з якою в порядку ст.78 Господарського процесуального кодексу України заявлено про відмову від позову. Заява мотивована з посиланням на відсутність підстав для захисту інтересів ОСОБА_1 обласної державної адміністрації щодо надання в оренду земельної ділянки під будівлями ОСОБА_8 "Лігніт", оскільки в 2014 році зазначена земельна ділянка включена до меж населеного пункту с.Ільниця і наразі перебуває у віданні сільської ради.

Уповноваженим представником позивача в процесі судового розгляду підтримано заяву про відмову від позову з посиланням на документально підтверджені обставини включення спірної земельної ділянки до меж населеного пункту с.Ільниця на підставі рішення №443 від 20.03.2014р. Іршавської районної ради, а також вирішення питання щодо передачі спірної земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади села Ільниця у складі земель, передбачених розпорядженням голови ОСОБА_1 обласної державної адміністрації від 19.05.2016р. №242 та наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 18.04.2016р. №1088-сг.

Прокурором, з огляду на подану позивачем заяву про відмову від позову, подано заяву №76/2319 вих15(2835) від 09.10.15, згідно з якою в порядку норм ч.2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України заявлено про підтримання позову, просить спір вирішити по суті.

Відповідачем 1 ОСОБА_2 сільською радою подано письмовий відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги заперечуються в повному обсязі. В обгрунтування заперечень наведено посилання на ті обставини, що на підставі рішення 3-ї сесії IV скликання ОСОБА_2 сільської ради №34 від 24.12.2002р. між ОСОБА_2 сільською радою та ОСОБА_8 "Лігніт" був укладений договір оренди від 18.03.2003р. на земельну ділянку площею 3,0 га за адресою: с.Ільниця, вул.Радянська,75, на якій знаходяться адміністративні та господарські будівлі, а також прокладені інженерні комунікації. Договір укладено строком на 25 років і зареєстровано у Іршавському відділі земельних ресурсів за №41 від 18 березня 2003р. Заявлено також про пропуск при зверненні з даним позовом позовної давності, оскільки позивач знав про існування спірного договору оренди, зокрема, у господарському суді Закарпатської області розглянуто справу №2/11 за позовом прокурора Іршавського району в інтересах держави в особі ОСОБА_2 сільської ради до ОСОБА_8 "Лігніт" про стягнення заборгованості по орендній платі за договором від 18.03.2003р.

В процесі судового розгляду уповноваженими представниками відповідача 1 ОСОБА_2 сільської ради підтримано заперечення проти позову. Зокрема, наголошувалось на тому, що спірна земельна ділянка включена у межі села Ільниця відповідно до Проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних утворень с.Ільниця, ОСОБА_2 сільської ради Іршавського району Закарпатської області, затвердженого рішенням 21 позачергової сесії VI скликання Іршавської районної ради №443 від 20.03.2014р., яким, відповідно, внесено у межі села Ільниця земельні ділянки площею 1165,8 га та затверджено територію с.Ільниця загальною площею 2467,9 га. Наголошено, що включення спірної земельної ділянки у межі населеного пункту с.Ільниця чітко вбачається із графічних матеріалів, що включені до вказаного Проекту землеустрою, які містять креслення нової межі населеного пункту с.Ільниця та перенесення в натурі нової межі населеного пункту с.Ільниця. Зазначено також, що на беззаперечність включення спірної земельної ділянки до меж населеного пункту с.Ільниця вказує також і той факт, що ця надана ОСОБА_8 "Лігніт" в оренду земельна ділянка знаходиться під будівлями, що перебувають у власності цього товариства та знаходяться за адресою: с.Ільниця, вул. Радянська. У підтвердження передачі спірної земельної ділянки у складі земельних ділянок державної власності до комунальної власності територіальної громади с.Ільниця посилається на додатково долучені документи згідно з клопотанням від 26.05.2016р., а саме: копію розпорядження голови ОСОБА_1 обласної державної адміністрації від 19.05.2016р. №242 "Про передавання земельних ділянок державної власності у комунальну власність", наказу №1088-сг від 18.04.2016р. Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Відповідач 2 ОСОБА_8 "Лігніт" подав письмовий відзив на позов, яким заперечив позовні вимоги, посилаючись на ті підстави, що відповідно до чинного законодавства з часу створення ОСОБА_2 сільської ради земельні ділянки, що знаходились у її віданні, в т.ч. спірна земельна ділянка, входили до складу сільського населеного пункту с.Ільниця. Передана ОСОБА_8 "Лігніт" шахта "Ільницька" зв"язана в адміністративному та територіальному відношенні з с.Ільниця, що також підтверджується присвоєною адресою: с.Ільниця, Іршавського району, вул.Радянська, 75. Отже, до компетенції ОСОБА_2 сільської ради відповідно до п. а ч.1 ст.12 Земельного кодексу України (чинного на той час) віднесено вирішення питання передачі в оренду спірної земельної ділянки. Зазначає про недоведення позивачем належними та допустими доказами того факту, що передана ОСОБА_8 "Лігніт" за оспорюваними рішенням та договором земельна ділянка розміщена поза адміністративно-територіальними межами населеного пункту с.Ільниця.

Уповноваженим представником відповідача 2 підтримано позицію заперечень проти позову в повному обсязі. Додатково наголошено на тому, що рішення 21 позачергової сесії VI скликання Іршавської районної ради №443 від 20.03.2014р., а також додатково надані документи щодо передачі у складі інших земель спірної земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади с.Ільниця, беззаперечено засвідчують факт віднесення спірної земельної ділянки до меж с.Ільниця та до комунальної власності ОСОБА_2 сільської ради, а відтак позивач ОСОБА_1 обласна адміністрація не має жодних повноважень щодо цієї земельної ділянки і, таким чином, її права жодним чином не порушені. Зазначене підтверджено також самим позивачем, яким подано заяву про відмову від позову. Окрім того, повідомлено, що на даний час вирішується питання виготовлення проектної документації стосовно спірної земельної ділянки з подальшим внесенням до Державного земельного кадастру.

Відповідачем 2, окрім того, подано письмове клопотання про призначення земельно-технічної експертизи (вх. №02-5114/3444/16 від 14.03.16), згідно з яким з огляду на твердження прокурора про те, що земельна ділянка і досі знаходиться за межами населеного пункту с.Ільниця і належить до земель державної власності, просить призначити земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити питання: чи відбувається накладення земельної ділянки, переданої ОСОБА_8 "Лігніт" ОСОБА_2 сільською радою за рішенням №34 третьої сесії четвертого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 24.12.2002р. та договором оренди земельної ділянки від 18.03.2003 р., на межі населеного пункту с.Ільниця згідно проекту землеустрою, затвердженого рішенням Іршавської районної ради Закарпатської області від 22.03.2014р. №443, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.

Прокурор проти задоволення клопотання відповідача 2 про призначення земельно-технічної експертизи заперечив, вважає, що підстави для призначення експертизи відсутні, оскільки питання стосовно того, чи знаходиться спірна земельна ділянка в межах населеного пункту с.Ільниця, може бути з"ясовано за наявності відповідних первинних документів.

Розглянувши клопотання відповідача 2 про призначення земельно-технічної експертизи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд констатує, що обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, а саме, щодо віднесення земельної ділянки до меж населеного пункту с.Ільниця, підлягають доведенню та встановленню судом на підставі відповідних первинних документів, з урахуванням в тому числі регламентації норм ст. ст. 173, 174 Земельного кодексу України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 обласна державна адміністрація подав заяву про відмову від позову, яка прийнята судом, однак прокурор заявив про підтримання позову, спір з урахуванням приписів ч.6 ст.29 Господарського процесуального кодексу України підлягає вирішенню по суті.

Проаналізувавши фактичні обставини справи на підставі поданих учасниками судового процесу доказів в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Як слідує із фактичних обставин і матеріалів справи, рішенням №34 від 24.12.2002р. третьої сесії VI скликання ОСОБА_2 сільської ради Іршавського району "Про розгляд листа ОСОБА_8 "Лігніт" вирішено надати ОСОБА_8 "Лігніт" в оренду земельну ділянку, яка знаходиться за межами села, площею 3,0 га, зайнятих під будівлями бувшої шахти "Ільницької", строком на 25 років; зобов"язано ОСОБА_8 "Лігніт" оформити договір оренди земельної ділянки у відповідності з чинним законодавством.

Між ОСОБА_2 сільською радою (Орендодавець) та ОСОБА_8 "Лігніт" (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки від 18.03.20103р. (зареєстровано в Іршавському районному відділі земельних ресурсів 18.03.2003р. за №41).

За умовами вказаного договору Орендодавець передав Орендарю в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 3,0 га, що знаходиться в с.Ільниця (бувша шахта "Ільницька") Іршавського району Закарпатської області.

Звернувшись з позовом про визнання недійсними вказаних рішення ОСОБА_2 сільської ради та договору оренди земельної ділянки, про повернення земельної ділянки у державну власність, прокурор, посилаючись на положення ч.4 ст.122, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України у чинній на той час редакції, стверджує що передача ОСОБА_8 "Лігніт" в оренду земельної ділянки із земель державної власності, що знаходиться за межами населеного пункту с.Ільниця, відбулася з перевищенням повноважень, чим порушено інтереси держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації. При цьому зазначається, що відповідними повноваженнями щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки, яка за доводами прокурора належить до земель державної власності, відповідно до ст. 17, ч.4 ст.122, ч.1 ст.124, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України наділено ОСОБА_1 обласну державну адміністрацію.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу із застосуванням передбачених законом або договором способів захисту порушеного права.

З аналізу наведених вище норм слідує висновок про те, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Таким чином, судовий захист порушеного права відбуваться лише за наявності правових підстав для відновлення становища особи, яке існувало до порушення його прав.

Зазначені положення відповідають змісту гарантованого статтею 6 параграфу 1Конвенції про захист прав та основоположних свобод права на справедливий суд, що передбачає наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту цивільних прав (справа ЄСПЛ "Белеш та інші проти Чеської Республіки").

Ст. 152 Земельного кодексу України врегламентовано правові засади захисту прав на земельні ділянки та передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування

Станом на момент прийняття рішення ОСОБА_2 сільської ради №34 від 24.12.2002р. та укладення договору оренди земельної ділянки від 18.03.2002р. діяв п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, який втратив чинність внаслідок виключення з 01.01.2013 Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06.09.2012 № 5245-17, відповідно до якого до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

З прийняттям Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06.09.2012 № 5245-VI вирішено питання розмежування земель державної та комунальної власності.

Зокрема, відповідно до ст. 173 Земельного кодексу України, яку вказаним Законом №5245-VI доповнено частиною четвертою, передбачено, що землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі рішення одинадцятої сесії 6-го скликання ОСОБА_2 сільської ради №284 від 23.10.2012р. "Про розширення меж населеного пункту села Ільниця" та за замовленням ОСОБА_2 сільської ради ТОВ "Центр проектів" виготовлено Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних утворень с.Ільниця, ОСОБА_2 сільської ради Іршавського району Закарпатської області, відповідно до якого до складу додатково включених до меж населеного пункту с.Ільниця, ОСОБА_2 сільської ради земельних ділянок віднесено спірну земельну ділянку, що відображено у графічних матеріалах, які містять креслення нової межі населеного пункту с.Ільниця.

Іршавською районною радою на 21 позачерговій сесії VI скликання в межах повноважень згідно ст.43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 10, 173, 174 Земельного кодексу України, ст. ст.17, 46 Закону України "Про землеустрій" прийнято рішення №443 від 20.03.2014р. "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних утворень села Ільниця, ОСОБА_2 сільської ради Іршавського району Закарпатської області", згідно з яким вирішено затвердити проект земелеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних утворень с.Ільниця, ОСОБА_2 сільської ради Іршавського району Закарпатської області, внести у межі села Ільниця земельні ділянки площею 1165,8 га та затвердити територію села Ільниця, ОСОБА_2 сільської ради Іршавського району Закарпатської області загальною площею 2467,9 га.

З урахуванням затвердженого вказаним рішенням Іршавської районної ради проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж населеного пункту с.Ільниця, головою ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, в межах повноважень згідно зі ст. ст. 6, 13, 21, 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", на підставі Закону України "Про землеустрій", Закону України "Про Державний земельний кадастр", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. ст. 17, 83, 117, 173 Земельного кодексу України, прийнято розпорядження №242 від 19.05.16 "Про передавання земельних ділянок державної власності у комунальну власність", згідно з яким передано територіальній громаді села Ільниця у комунальну власність земельні ділянки державної власності земель промисловості, транспорту, зв"язку, енергетики, оборони та іншого призначення згідно з переліком, що додається; доручено Іршавській райдержадмінстрації від імені облдержадміністрації в установленому законом порядку підписати акт приймання-передавання земельних ділянок.

Таким чином, в порядку реалізації положень Закону Україну Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06.09.2012 № 5245-17 ( з наступними змінами), відповідно до ст.117 Земельного кодексу України вирішено питання передачі у комунальну власність територіальної громади с.Ільниця спірної земельної ділянки.

Наведені обставини свідчать про відсутність повноважень ОСОБА_1 обласної державної адміністрації стосовно спірної земельної ділянки, що було підтверджено позивачем в процесі судового розгляду, яким в зв"язку з цим заявлено про відмову від позову. Відтак, відсутнє порушення прав або охоронюваних законом інтересів позивача ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, в особі якого прокурор звернувся з даним позовом для захисту інтересів держави. Відновлення права, а отже, відновлення становища, яке існувало до винесення оскаржуваного прокурором рішення ОСОБА_2 сільської ради №34 від 24.12.2002р. та до укладення договору оренди земельної ділянки від 18.03.2003р., шляхом повернення спірної земельної ділянки у державну власність на час вирішення спору є неможливим, оскільки у встановленому законом порядку вирішено питання передачі цієї земельної ділянки у комунальну власність територіальної громади с.Ільниця.

Окрім того, суд зазначає про наступне.

Частиною 1 ст. 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Із системного аналізу приписів ст. ст. 13, 14 Конституції України , ст. ст. 177, 181, 324 Цивільного кодексу України , ст. 148 Господарського кодексу України випливає, що земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час передачі в оренду спірної земельної ділянки) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відтак, особа, набуваючи права оренди на земельну ділянку державної або комунальної власності, у взаємовідносинах із відповідним органом влади має обгрунтовані та законні очікування щодо правомірності дій такого органу влади.

Європейський суд з права людини, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції наголошує на тому, що особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Рішенням ЄСПЛ від 24.06.2003 №44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" встановлено, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Виходячи з викладено, беручи до уваги практику ЄСПЛ, яка згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права, суд констатує, що порушення з боку державного органу меж компетенції при вирішенні питання щодо надання ОСОБА_8 "Лігніт" в оренду земельної ділянки, не може слугувати підставою для позбавлення його права оренди цієї земельної ділянки. При цьому заслуговують на увагу ті фактичні обставини, що відповідач ОСОБА_8 "Лігніт" набув та використовує на правах оренди земельну ділянку, на якій розташовані належні йому на праві власності будівлі. Позбавлення відповідача ОСОБА_8 "Лігніт" такого права оренди з підстав того, що орган держави припустився порушень при вирішенні питання про його надання, призведе до непропорційного втручання у право на мирне володіння майном, при чому поняття "майно" включає в т.ч. право на використання земельної ділянки на підставі договору оренди.

Таке непропорційне втручання у право особи на мирне володіння своїм майном визнається у практиці ЄСПЛ як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ("Щокін проти України", "Трегубенко проти України").

Посилання прокурора на те, що оскільки спірна земельна ділянка не зареєстрована у Державному земельному кадастрі та не має присвоєного кадастрового номера, а отже не можна вважати підтвердженим факт включення цієї земельної ділянки до меж населеного пункту с.Ільниця згідно з рішенням Іршавської районної ради №443, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки на час надання земельної ділянки в оренду відповідачу 2 не існувало законодавчих вимог щодо державної реєстрації земельних ділянок з присвоєнням кадастрового номера. Натомість невиконання вимог щодо такої реєстрації, встановлених на підставі прийнятих пізніше законодавчих актів України з метою здійснення з боку держави контролю за станом та використанням земель, не може призводити до позбавлення майнового права відповідача 2 (права на оренду земельної ділянки), оскільки це також в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції вважається непропорційним втручанням у його мирне володіння земельною ділянкою, наданою в оренду.

Виходячи з усіх вищевикладених обгрунтувань, суд не вбачає законних та обгрунтованих підстав для задоволення позову. В позові слід відмовити в повному обсязі.

За відсутності підстав для задоволення позовних вимог по суті, позовна давність застосуванню не підлягає, оскільки зазначений правовий інститут застосовується для захисту порушеного права.

Керуючись ст. ст. 4-3, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст рішення складено 31. 05.16

Головуючий суддя Івашкович І.В.

Суддя Йосипчук О.С.

Суддя Пригара Л.І.