ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.05.2016р. Справа №905/1420/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», м.Часів Яр,

про стягнення 21791,22 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. спец.

від відповідача: ОСОБА_2 юрисконс.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 17.05.2016р. по 31.05.2016р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», м.Часів Яр про стягнення пені у розмірі 6448,73 грн, 3% річних 1083,55 грн, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, - 14258,94 грн, а всього 21791,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №Э-487/13/666/14-ТЕ-6 від 20.11.2013р. купівлі-продажу природного газу щодо своєчасної оплати товару, який було поставлено у лютому, березні, квітні 2014 року, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Відповідач у відзиві №12/2-141 від 06.05.2016р. (з урахуванням клопотання №12/2-158 від 30.05.2016р.) проти задоволення позовних вимог заперечив, а також зазначив, що за розрахунком Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» пеня становить 6323,16 грн, 3% річних 1059,88 грн, інфляційні нарахування 6092,61 грн. Крім того, відповідач просив суд зменшити належну до стягнення суму пені на 100% з посиланням на норми ст.ст.230, 233 Господарського кодексу України, ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України та наявність обставин тяжкого економічного становища Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», знаходження підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, відсутність негативних наслідків для позивача, інших учасників господарських відносин.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 20.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №Э-487/13/666/14-ТЕ-6.

За приписами п.1.1 вказаного договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

За правилами п.2.1 договору №Э-487/13/666/14-ТЕ-6 від 20.11.2013р. продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 568,8 тис. куб. м, у тому числі у січні 125,2 тис. куб. м, лютому 113,2 тис. куб. м, березні 93,4 тис. куб. м, квітні 13,5 тис. куб. м, жовтні 26,1 тис. куб. м, листопаді 84,6 тис. куб. м, грудні 112,8 тис. куб. м.

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 1309,20 грн з ПДВ.

Відповідно до розділу 11 договору №Э-487/13/666/14-ТЕ-6 від 20.11.2013р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №Э-487/13/666/14-ТЕ-6 від 20.11.2013р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування):

- б/н від 28.02.2014р. у лютому 2014 року на суму 148070,52 грн,

- б/н від 31.03.2014р. у березні 2014 року на суму 122279,28 грн,

- б/н від 30.04.2014р. у квітні 2014 року на суму 17674,20 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №Э-487/13/666/14-ТЕ-6 від 20.11.2013р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою лютого 2014 року на суму 148070,52 грн 14.03.2014р. включно,

- за поставкою березня 2014 року на суму 122279,28 грн 14.04.2014р. включно,

- за поставкою квітня 2014 року на суму 17674,20 грн 14.05.2014р. включно.

При цьому, як свідчать матеріали справи, за товар на суму 148070,52 грн, який було отримано у лютому 2014 року, відповідач повністю розрахувався лише 31.03.2014р., за товар на суму 122279,28 грн та 17674,20 грн, який було отримано у березні і квітні 2014 року, 03.07.2014р.

Відомості про дати та суми оплат місяться у розрахунку Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до позову, довідці «Операції по підприємству «Часівоярський вогнетривкий комбінат ПАТ» з 01.01.2014р. по 31.12.2015р.» позивача.

У судовому засіданні 17.05.2016р. представник відповідача підтвердив, що оплати за договором №Э-487/13/666/14-ТЕ-6 від 20.11.2013р. здійснювались Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» саме у ті дати, які визначені позивачем у розрахунку до позовних вимог.

Відтак, при прийнятті цього рішення суд виходить з того, що фактичне перерахування вартості природного газу за поставками лютого 2014 року на суму 148070,52 грн, березня 2014 року на суму 122279,28 грн, квітня 2014 року на суму 17674,20 грн, було здійснено відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №Э-487/13/666/14-ТЕ-6 від 20.11.2013р.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №Э-487/13/666/14-ТЕ-6 від 20.11.2013р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов?язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 6448,73 грн пені, а саме:

- 896,54 грн за період з 15.03.2014р. по 31.03.2014р. (поставка лютого 2014 року на суму 148070,52 грн),

- 5092,18 грн за період з 15.04.2014р. по 03.07.2014р. (поставка березня 2014 року на суму 122279,28 грн),

- 460,01 грн за період з 15.05.2014р. по 03.07.2014р. (поставка квітня 2014 року на суму 17674,20 грн).

За розрахунком відповідача пеня за простроченими зобовязаннями Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» складає 6323,16 грн.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням приписів п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» щодо не нарахування пені у день фактичної оплати, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у лютому-квітні 2014 року (в межах визначених позивачем періодів), становить 6323,14 грн.

Як було зазначено судом вище, у відзиві №12/2-141 від 06.05.2016р. (з урахуванням клопотання №12/2-158 від 30.05.2016р.) відповідач просив суд зменшити позовні вимоги на 100% з посиланням на норми ст.ст.230, 233 Господарського кодексу України, ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України та наявність обставин тяжкого економічного становища Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», знаходження підприємства в зоні проведення антитерористичної операції, відсутність негативних наслідків для позивача, інших учасників господарських відносин.

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Аналогічну позицію наведено у постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2015р. по справі №922/3496/14.

За висновками суду, Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» хоча і порушені строки оплати газу, які встановлені договором №Э-487/13/666/14-ТЕ-6 від 20.11.2013р., але відповідач не ухилявся від виконання договірних зобов'язань та вчиняв дії, що були спрямовані на проведення розрахунків з позивачем, а також повністю розрахувався за отриманий газ до звернення позивача до суду з розглядуваним позовом.

Водночас, позивачем, крім заявленої суми пені, застосовано до відповідача такий вид відповідальності як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів.

Крім того, як вбачається з розрахунку позовних вимог, пеня нараховувалась позивачем окремо за кожний місяць поставки газу, тобто фактично за період прострочення його оплати з 15.03.2014р. по 03.07.2014р., отже умова п.9.3 договору, якою сторони визначили позовну давність в 5 років для пені, надає позивачеві можливість значно збільшити суму цієї неустойки порівняно зі скороченою позовною давністю для її стягнення, встановленою законом, що також збільшує фінансове навантаження на відповідача.

За таких обставин, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №Э-487/13/666/14-ТЕ-6 від 20.11.2013р., враховуючи наявність обставин проведення антитерористичної операції у Донецькій області на теперішній час, відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобовязання, незначний термін прострочення, ступінь виконання зобовязання за договором (оплата за спірними поставками здійснена у повному обсязі), суд дійшов висновку, про можливість зменшення розміру неустойки на 90%, а отже з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає стягненню пеня в сумі 632,31 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 1083,55 грн, а саме:

- 206,89 грн за період з 15.03.2014р. по 31.03.2014р. (поставка лютого 2014 року на суму 148070,52 грн),

- 804,03 грн за період з 15.04.2014р. по 03.07.2014р. (поставка березня 2014 року на суму 122279,28 грн),

- 72,63 грн за період з 15.05.2014р. по 03.07.2014р. (поставка квітня 2014 року на суму 17674,20 грн).

За розрахунком відповідача проценти річних за простроченими зобовязаннями Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» складають 1059,88 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, дослідивши контррозрахунок відповідача, з урахуванням того, що у день фактичної оплати відсотки річних не нараховуються, суд дійшов висновку, що сума 3% річних за простроченими зобовязаннями відповідача по оплаті газу, який було поставлено у лютому-квітні 2014 року (в межах визначених позивачем періодів), дорівнює 1059,88 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 14258,94 грн, а саме:

- 3257,55 грн у березні 2014 року (поставка лютого 2014 року на суму 148070,52 грн),

- 10146,31 грн за період з квітня 2014 року по червень 2014 року (поставка березня 2014 року на суму 122279,28 грн),

- 855,08 грн за період з травня 2014 року по червень 2014 року (поставка квітня 2014 року на суму 17674,20 грн).

За розрахунком відповідача інфляційна складова боргу за простроченими зобовязаннями Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» складає 6092,61 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, а також контррозрахунок відповідача, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Поставка лютого 2014 року на суму 148070,52 грн.

Як встановлено судом вище, платіж за зобовязаннями лютого 2014 року мав бути здійснений не пізніше 14.03.2014р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з квітня 2014 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено у березні 2014 року. Крім того, заборгованість за поставкою лютого 2014 року була повністю погашена відповідачем 31.03.2014р., внаслідок чого у березні 2014 року інфляційні у будь-якому разі нарахуванню не підлягають.

Поставка березня 2014 року на суму 122279,28 грн.

Платіж за зобовязаннями березня 2014 року мав бути здійснений не пізніше 14.04.2014р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з травня 2014 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з квітня 2014 року.

Поставка квітня 2014 року на суму 17674,20 грн.

Платіж за зобовязаннями квітня 2014 року мав бути здійснений не пізніше 14.05.2014р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з червня 2014 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з травня 2014 року.

За розрахунком суду, інфляційна складова боргу за простроченими зобовязаннями відповідача щодо оплати товару, який був поставлений у лютому-квітні 2014 року, становить 6046,14 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, дослідивши контррозрахунок відповідача, розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про зменшення належної до стягнення суми пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені, процентів річних та інфляційної складової боргу підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 632,31 грн, 1059,88 грн та 6046,14 грн відповідно.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1378 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», м.Часів Яр про стягнення пені у розмірі 6448,73 грн, 3% річних 1083,55 грн, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, 14258,94 грн, а всього 21791,22 грн, задовольнити частково.

Зменшити розмір стягуваної суми пені до 632,31 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (84551, Донецька обл., м.Часів Яр, вул.Комсомольська, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) пеню 632,31 грн, 3% річних 1059,88 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, 6046,14 грн, а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 31.05.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 31.05.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця