РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016Справа №910/21074/15
За позовом: Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства

до: Київської обласної спілки споживчих товариств

про: розірвання договору

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Голік О.В. (дов. № 65 від 18.02.2016)

від відповідача: Мальчик Т. Ю. (дов. № 01-25 від 17.05.2016)

В судовому засіданні 01.06.2016, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Переяслав-Хмельницьке районне споживче товариство звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Київської обласної спілки споживчих товариств про розірвання договору делегування повноважень та виконання окремих функцій від 18.05.1999 укладеного між сторонами спору з 25.06.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням правління позивача, оформленого протоколом засідання правління від 25.06.2015 № 6 вирішено розірвати договір делегування повноважень та виконання окремих функцій від 18.05.1999 укладеного між Київською облспоживспілкою та Переяслав-Хмельницьким районним споживчим товариством. У зв'язку з наведеною обставиною позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про розірвання вказаного договору, однак вказана пропозиція залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Ухвалою суду 30.09.2015 провадження у справі - припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 Апеляційну скаргу Київської обласної спілки споживчих товариств задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.09.2015р. у справі №910/21074/15 скасовано, матеріали справи №910/21074/15 повернуто до Господарського суду міста Києва для розгляду.

Згідно з автоматичним розподілом справа № 910/21074/15 була передана на новий розгляд судді Лиськову М.О.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2016 Касаційну скаргу Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 у справі № 910/21074/15 залишено без змін.

25.04.2016 ухвалою суду розгляд справи призначено на 18.05.2016.

18.05.2016 в судовому засіданні оголошено перерву до 01.06.2016.

В судове засідання, призначене на 01.06.2016, з'явились представники сторін та надали пояснення по справі.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач зазначає, що оспорюваний Договір за своєю правовою природою є договором доручення, а тому з огляду на вищезазначені обставини, до нього застосовуються правові наслідки передбачені ст. ст. 1000, 1008 ЦК України. При цьому, згідно тверджень Позивача останній вказує на те, що зважаючи на норми ст. 1008 ЦК України, він на реалізацію свого права правомірно висловив Позивачу своє волевиявлення про припинення доручення шляхом відмови від спірного Договору та його розірвання.

Договір делегування повноважень та виконання окремих функцій від 18.05.1999 року, який укладений між Київською обласною спілкою споживчих товариств (Київською облспоживспілкою) та Переяслав-Хмельницьким районним споживчим товариством не містить виключні ознаки договору доручення, які можуть його характеризувати саме як договір доручення.

Договір доручення-це договір, за яким одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя (ст.1000 ЦК).

При цьому відповідно до статті 1007 ЦК України, довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення, форма якої повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин, на вчинення якого укладений договір доручення (ст. 245 ЦК). і яка відповідно виражає повноваження повіреного, визначені умовами цього договору.

Крім того, за своїм змістом договір доручення передбачає обов'язок повіреного негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення (п. 3 ст. 1006 ЦК України).

З огляду на наведене, доводи позивача про те, що вищезазначений Договір від 18.05.1999 є договором доручення є хибним і помилковим, оскільки Договір від 18.05.1999р. не містить ознак передбачених ст. ст. 1006, 1007 ТТК України, а тому до нього не можуть застосовуватись норми ст. ст. 1000, 1008 ЦК України.

До аналогічних висновків дійшов Київський апеляційний господарський суд у своїй Постанові від 08.12.2015 у даній справі № 910/21074/15, яка в свою чергу була залишена без змін Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2016 року.

В свою чергу, в спростування доводів позовної заяви Відповідач - Київська обласна спілка споживчої кооперації також звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про споживчу кооперацію» основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначається порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов'язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.

Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» взаємовідносини між споживчими товариствами та їх спілками будуються на договірних засадах. Товариства можуть делегувати спілкам частину своїх повноважень та виконання окремих функцій.

Згідно до статуту Переслав-Хмельницького районного споживчого товариства (п.1.3 Статуту) райСТ на добровільних засадах входить до складу Київської обласної спілки споживчих товариств та має право вільного виходу з неї за рішенням зборів уповноважених райСТ, при обов'язковій участі повноважного представника облспоживспілки. При цьому згідно п. 1.4 Статуту райСТ делегує Київській облспоживспілці , членом якої воно є, частину своїх повноважень та виконання окремих функцій.

В свою чергу відповідно до п.9 розділу ІІ Статуту Київської обласної спілки споживчих товариств (в діючій редакції 1997р. наявний в матеріалах справи) взаємовідношення облспоживспілки та її членами будуються на основі договорів на виконання робіт/послуг/ та Статуту облспоживспілки.

При цьому укладеним Договором від 18.05.1999 Київська облспоживспілка та Переяслав-Хмельницьке районне споживче товариство врегулювало свої відносини, визначивши при цьому права і обов'язки Київської облспоживспілки, так і Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства.

При цьому взаємовідносини за даним Договором від 18.05.1999 регулювались відповідно до ЦК УРСР в редакції 1963р.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки, спірний договір продовжує свою дію внаслідок його пролонгації, то на правовідносини сторін, врегульовані спірним договором поширюються норми ЦК України, чинного за станом на день звернення з позовом до суду.

Відповідно до частини 2 статті 214 Цивільного кодексу України: особи, які уклали дво-, чи багатосторонній договір мають право відмовитись від нього в повному об'ємі чи частково тільки при умові взаємної згоди сторін, також у випадках, передбачених законом.

Згідно статті 651 Цивільного кодексу України: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 188 Господарського кодексу України: зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються.

Правління Позивача, приймаючи рішення про розірвання вищезазначеного Договору, а також направляючи зазначену постанову на адресу Відповідач вчинило дії, спрямовані не інакше як на одностороннє розірвання укладеного між сторонами Договору, що не можливе та не передбачене положеннями чинного законодавства України.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з абз.2 п.2.1.9 Договору Переяслав-Хмельницьке районне споживче товариство зобов'язано вирішувати майнові питання, пов'язані з продажем, ліквідацією, наданням в оренду, під заставу, обміном, безкоштовним користуванням або в позику основних засобів після погодження з правлінням Київської облспоживспілки.

В свою чергу п. 2.1.9 Договору закріплено, що з метою забезпечення збереження власності і надання допомоги у підвищенні ефективності господарювання Київська облспоживспілка проводить тематичні перевірки, щорічні ревізії фінансово-господарської діяльності Переяслав- Хмельницького районного споживчого товариства, його організацій і підприємств, з подальшим розглядом результатів перевірок на засіданнях правлінь.

Зазначеному праву Київської облспоживспілки відповідає суб'єктивний обов'язок Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства допустити відповідальних працівників Київської облспоживспілки до фінансово-бухгалтерської документації та матеріальних цінностей районного споживчого товариства.

При цьому п.п. 2.1.11 Договору Переяслав-Хмельницьке районне споживче товариство зобов'язане надавати Київській облспоживспілці достовірну бухгалтерську і статистичну звітність і несе відповідальність за її достовірність. Зазначене закріплено також п.4.7.2 Статуту Київської облспоживспілки

Є безпідставними доводи Позивача про наявність підстав та повноважень у правління Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства для прийняття рішення щодо розірвання або припинення вищезазначеного Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про споживчу кооперацію» вищим органом управління споживчого товариства є загальні збори його членів, які приймають статут, визначають розміри вступного і обов'язкового пайового внеску, обирають керівні та контрольні органи товариства, а також вирішують інші питання, пов'язані з його діяльністю.

Відповідно до п. 5.1. розділу V Статуту Позивача - Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства загальні збори членів Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства є вищим органом управління споживчого товариства.

В свою чергу відповідно до п.п. «о» п. 5.2 Статуту Позивача - саме до компетенції загальних зборів належить: прийняття рішення про реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, перетворення, виділ) та ліквідацію споживчого товариства, призначення комісії з реорганізації ліквідаційної комісії, прийняття рішення про входження споживчого товариства в облспоживспілку. інші кооперативні спілки, вихід з них).

При цьому як також зазначено п.п. «п.» п. 5.2 Статуту Позивача - саме до компетенції загальних зборів належить визначення переліку повноважень та виконання окремих функцій, які споживче товариство делегує спілці, членом якої є.

В свою чергу, матеріали справи № 910/21074/15 не містять рішення загальних зборів Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства, відповідно до якого будь-яким органам Позивача були делеговані повноваження на прийняття рішення про розірвання Договору від 18.05.1999р.

Також є помилковими доводи Позивача та наявності підстав для розірвання Договору з посиланням на п. 4.1 Договору з огляду на зміну складу правління Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства.

Так, згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про споживчу кооперацію» основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначаються порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов'язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.

В свою чергу, згідно п. 4.1 Договору «.. договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє на період повноважень правлінь райСТ та облспоживспілки, якщо після закінчення строку дії договору жодна із сторін не вимагатиме його розірвання він вважається пролонгованим на наступний строк повноважень правління.»

В свою чергу, правління Позивача, як орган управління Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства своє діяльності (повноважень) не припиняло, що в свою чергу є підтверджує наявність підстав для відмови у позові.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги та свідчили про наявність підстав розірвання Договору.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з покладенням витрат по сплаті судового збору на позивача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено: 07.06.2016.

Суддя М.О. Лиськов