РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016Справа № 910/6956/16
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ІСО"
доМіністерство оборони України
прозобов'язання вчинити дії
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України
Представники:
від позивача:Вичівська О.Ю. - представник за довіреністю Куцльбака С.Е. - представник за довіреністю
від відповідача: Гордієнко В.І. - представник за довіреністю
від третьої особи:не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.04.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" з вимогами до Міністерство оборони України про зобов'язання виконати обов'язки за договором № 286/3/15/544 від 30.10.2015 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСО" і забезпечити проведення приймального контролю (якості) товару та подальше приймання від позивача виготовленого товару - мішка спального в кількості 4 000 шт. вартістю 2 599 920 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та умов договору № 286/3/15/544 від 30.10.2015 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), не виконав взяті на себе зобов'язання щодо забезпечення проведення приймального контролю (якості) товару та прийняття виготовленого позивачем товару - мішка спального в кількості 4 000 шт. вартістю 2 599 920 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 порушено провадження по справі № 910/6956/16, залучено до участі у справі Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, та справу призначено до розгляду на 23.05.2016.

19.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та заперечення на відзив.

Представник третьої особи у судове засідання 23.05.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 017.

У судове засідання 23.05.2015 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті спору. Представники позивача в повному обсязі підтримали заявлені позовні вимоги та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 23.05.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСО" (постачальник за договором) та Міністерство оборони України (замовник за договором) укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/15/544, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2015 році (до 3020.12.2015 включно) поставити замовнику вироби текстильні готові (спальний мішок) у кількості 15 000 штук загальною вартістю 9 749 700 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ (далі - товар), а замовник зобов'язується забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Відповідно до положень розділу 10 договору з урахуванням додаткової угоди № 2 від 28.12.2015, даний договір надирає чинності з моменту підписання його двома сторонами та діє до 31.03.2016 (включно), а в частині гарантійних зобов'язань - до повного їх виконання.

У відповідності до пункту 2.3. договору приймальний контроль (якості) товару у постачальника проводиться військовим представництвом Міністерства оборони України (далі - ВП МОУ) в присутності представника підприємства, відповідального за якість з перевіркою сертифікату відповідності, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров'я України, кількості, комплектності та ростовки, відповідності затвердженому зразку, наявності іншої супровідної документації. У разі, якщо на підприємстві не створено ВП МОУ, замовник направляє до цього підприємства представників ВП МОУ для приймання товарів військового призначення. Рішення щодо визначення ВП МОУ для здійснення приймального контролю (якості) товару приймає 1363 Головне ВП МОУ після остаточного визначення місцезнаходження підприємства-виробника товару.

Згідно з пунктом 2.7 договору приймання товару оформлюється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється Замовнику після відправки товару разом з рахунком - фактурою.

Пунктом 6.1.2. договору визначено, що замовник зобов'язаний прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймального контролю якості товару.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та умов договору № 286/3/15/544 від 30.10.2015 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), не виконав взяті на себе зобов'язання щодо забезпечення проведення приймального контролю (якості) товару та прийняття виготовленого позивачем товару - мішка спального в кількості 4 000 шт. вартістю 2 599 920 грн 00 коп.

Листом № 654 від 06.01.2016 позивач звернувся до Начальника 1363 Головного військового представництва Міністерства оборони України з проханням забезпечити 12.01.2016 контроль за якістю виготовлення ряду виробів в тому числі і спальних мішків згідно договору № 286/3/15/544 в кількості 4 000 штук. 12.01.2016 відповідачем не було забезпечено приймальний контроль якості.

Листом № 95 від 17.03.2016 позивач знову звернувся до Начальника 1363 Головного військового представництва Міністерства оборони України з проханням забезпечити 18.03.2016 контроль якості зазначеної продукції. 18.03.2016 відповідачем не було забезпечено приймальний контроль якості товару.

21.03.2015 позивач звернувся до відповідача із вимогою № 99 щодо виконання пунктів 2.3., 2.7. договору 1363 Головним військовим представництвом Міністерства оборони України шляхом забезпечення проведення приймального контролю (якості) за договорами. Відповідач відповіді на вимогу позивача не надав.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання відповідача на те, що додаткова угода № 2 від 28.12.2015 продовжує дію договору, а не строки поставки, не приймаються судом до уваги, оскільки, як свідчать матеріали справи, дії сторін договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України) № 286/3/15/544 від 30.10.2015 були направлені саме на продовження строку поставки продукції в зв'язку з обставинами, незалежними від позивача.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку щодо забезпечення проведення приймального контролю (якості) товару та прийняття виготовленого позивачем товару - мішка спального в кількості 4 000 шт. вартістю 2 599 920 грн 00 коп., суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код 00034022) виконати обов'язки за договором від 30.10.2015 № 289/3/15/544 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСО" і забезпечити проведення приймального контролю (якості) товару та подальше приймання від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 139, офіс 345 ідентифікаційний код 35920687) виготовленого товару - мішка спального в кількості 4 000 (чотири тисячі) штук вартістю 2 599 920 (два мільйони п'ятсот дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять) грн 00 коп..

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код 00034022) та користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 139, офіс 345 ідентифікаційний код 35920687) судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 27.05.2016

Суддя Н.Б. Плотницька