донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.06.2016 справа № 905/3706/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за дов. б/н від 06.05.2016,
від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_5 за дов. № ББУ/ДУ154/СЛ/15 від 10.12.2015, не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м.Добропілля, м. Білицьке Донецької області,
на рішення Господарського суду Донецької області
від24.02.2016
по справі№905/3706/15 (ОСОБА_6)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "IP COM", м. Харків,
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м. Добропілля, м. Білицьке Донецької області, Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", м. Київ,
простягнення 86 872, 64 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІР СОМ» (далі ТОВ «ІР СОМ», Постачальник), м. Харків, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», Покупець), м. Добропілля, м. Білицьке Донецької області, про стягнення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) основного боргу в розмірі 79 200, 00 грн., пені в сумі 12 507, 09 грн., 3 % річних у розмірі 852, 76 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 814, 57 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 24.02.2016 у справі № 905/3706/15 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 79 200, 00 грн., пеню в сумі 3 960, 00 грн., 3 % річних у розмірі 852, 76 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 814, 57 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Донецької області від 24.02.2016 у справі № 905/3706/15, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на неповне зясування судом першої інстанції фактичних обставин, що мають значення у справі, та неправильне застосування місцевим господарським судом норм як матеріального, так і процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд не надав належної правової оцінки Договору факторингу з регресом № Ф-КНА-47 від 15.10.2014, укладеному між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (далі ПАТ «ПУМБ», Фактор), за умовами якого право вимоги за спірним Договором поставки перейшло до ПАТ «ПУМБ», а тому предмет спору між позивачем та відповідачем відсутній.

Представник позивача у судовому засіданні не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Представник відповідача в ході розгляду справи навів й інші доводи, які на його думку є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за його відсутності, з чим погодились представники позивача та відповідача.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені у скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В :

Між ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» та ТОВ «ІР СОМ» 15.06.2015 було укладено Договір поставки № 1301-ДУ-УМТС (далі Договір), за умовами якого Постачальник зобовязується поставити у власність Покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в цьому Договорі та у Специфікаціях, які є невідємними частинами цього Договору (а. с. 8-18).

Відповідно до п. 1.2 Договору Покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлену йому у власність Продукцію відповідно до умов цього Договору.

Під партією Продукції Сторони розуміють будь-яку кількість Продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом щодо якості та/або товаросупровідним документом.

Згідно з п. 4.1 Договору поставка Продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у строку, узгоджені Сторонами у Специфікаціях до цього Договору.

Умови поставки Продукції DDP відповідно до «Інкотермс-2010» з урахуванням умов та застережень, які викладені в цьому Договору та/або відповідних Специфікаціях до Договору (п. 4.2 Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору ціни на Продукцію, що поставляється Постачальником, встановлюються Сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

У п. 6.8 Договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати Продукції Покупець за письмовою вимогою Постачальника сплачує Постачальнику неустойку у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої Продукції, однак не більше 5 % від вартості своєчасно не оплаченої Продукції.

Згідно з п. 8.1 Договору він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома Сторонами своїх зобовязань, строк дії Договору встановлено до 31.12.2015 включно.

У випадку невиконання (неналежного виконання) Сторонами (Стороною) своїх зобовязань за цим Договором, строк дії Договору продовжується до повного виконання Сторонами своїх зобовязань.

ТОВ «ІР СОМ» та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» 16.06.2015 уклали Специфікацію до Договору, відповідно до якої Постачальник зобовязаний протягом 20 календарних днів з моменту підписання Договору поставити Продукцію на загальну суму 79 200, 00 грн. з урахуванням ПДВ (а. с. 20).

Згідно з п. 2 Специфікації розрахунки за Продукцію здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки Продукції на підставі отриманого Покупцем рахунку та за умови Постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

На виконання умов Договору ТОВ «ІР СОМ» поставило Продукцію за видатковою накладною № 10221 від 14.08.2015 на суму 79 200, 00 грн. з урахуванням ПДВ (а. с. 21).

Пізніше між ПАТ «ПУМБ» (Фактор) та ТОВ «ІР СОМ» (Клієнт) 15.10.2014 було укладено Договір факторингу з регресом № Ф-КНА-47, за умовами якого Фактор зобовязується здійснювати факторингове фінансування Клієнта за плату на умовах Факторингу з регресом.

Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу право вимоги є відступленим Клієнтом (набутим Фактором) з моменту підписання Сторонами Реєстру, що містить таке право вимоги.

Додатковою угодою № 2 до Договору факторингу від 21.07.2015 сторони узгодили Перелік боржників (Додаток № 1 до Договору факторингу) в новій редакцій, включивши до нього ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» за Договором поставки № 1301-ДУ-УМТС від 15.06.2015.

До теперішнього часу Реєстр боржників, що містить право вимоги до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», між Фактором та Клієнтом не підписано.

У звязку з тим, що відповідач не здійснив оплату поставленої продукції, утворилась заборгованість у розмірі 79 200, 00 грн., що стало підставою для звернення ТОВ «ІР СОМ» до господарського суду.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, виходячи з такого.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтями 526, 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Як встановлено частиною першою статті 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Поставлену продукцію було прийнято відповідачем без зауважень і претензій на суму 79 200, 00 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 10221 від 14.08.2015 (а. с. 21).

Однак, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що право вимоги за Договором поставки № 1301-ДУ-УМТС від 15.06.2015 перейшло від позивача до ПАТ «ПУМБ», а тому предмет спору між ТОВ «ІР СОМ» та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» відсутній, у звязку з чим провадження у справі № 905/3706/15 підлягає припиненню на підставі п. 11 частини першої статті 80 ГПК України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Реєстр боржників не був підписаний сторонами Договору факторингу, а тому право вимоги не вважається відступленим Клієнтом (набутим Фактором) в порядку п. 1.3 Договору, у звязку з чим колегія суддів відхиляє доводи відповідача як необґрунтовані.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що 24.07.2015 між ТОВ «ІР СОМ» та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки, за умовами якої сторони дійшли згоди, що з дати набрання чинності цією Додатковою угодою всі платежі за Договором поставки здійснюються виключно в безготівковій формі за новими реквізитами ТОВ «ІР СОМ» (а. с. 47).

Однак, цією Додатковою угодою до Договору поставки сторони лише узгодили належні реквізити для перерахування ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» оплати за поставлену продукцію. Наведене не свідчить про перехід права вимоги від позивача до ПАТ «ПУМБ» чи заміну сторони у зобовязанні за Договором поставки, а тому колегія суддів також відхиляє ці доводи заявника апеляційної скарги.

Також представник відповдіача у судовому засіданні зазначає, що всупереч вимогам п. 2 Специфікації до спірного Договору ТОВ «ІР СОМ» не надало ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» рахунку, на підставі якого останній зобов'язаний здійснити оплату.

Колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача з огляду на те, що ненадання рахунку на оплату не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обовязку з оплати поставленого товару.

Щодо доводів представника відповідача стосовно недоведеності дати поставки через невідповідність дати товарно-транспортної накладної даті, зазначеній у видатковій накладній, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Дійсно, у матеріалах справи наявні копії видаткової накладної № 10221 від 14.08.2015 (а. с. 21) та товарно-транспортної накладної № 15082015 від 18.08.2015 (а. с. 53), однак саме видаткова накладна є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні статей 1 і 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто документом, який містить відомості про господарську операцію, підтверджує її здійснення та складається під час її вчинення.

Крім того, у матеріалах справи міститься податкова накладна № 307 від 14.08.2015, яка також підтверджує здійснення поставки за спірним Договором саме 14.08.2015 (а. с. 43).

Оскільки як видаткова, так і податкова накладні підписані представниками сторін спірного Договору від 14.08.2015 без зауважень і претензій, колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача і вважає, що датою поставки є 14.08.2015.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума основного боргу за Договором поставки у розмірі 79 200, 00 грн.

Також, згідно із заявою про збільшення позовних вимог від 16.02.2016, позивач заявляє до стягнення неустойку у виді пені в сумі 12 507, 09 грн. за період з 17.10.2015 по 24.02.2016 (а. с. 56-57).

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

При цьому, як зазначено у п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами і договором.

Згідно з пунктом 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Частиною першою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною шостою статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, доходить висновку, що як початкова, так і кінцева дати нарахування штрафних санкцій визначені невірно.

Зокрема, у пункті 2 Специфікації сторони узгодили, що строк оплати становить 5 робочих днів з шістдесятого календарного дня від дати поставки Продукції.

З урахуванням правил обчислення строків, встановлених нормами глави 18 розділу V ЦК України, кінцевою датою оплати Продукції за спірним Договором поставки є 20.10.2015, з чого випливає, що право на нарахування штрафних санкцій виникає у ТОВ «ІР СОМ» з 21.10.2015.

Враховуючи, що на підставі п. 6.8 Договору розмір пені обмежується 5% від вартості несвоєчасно оплаченої Продукції, колегія суддів, перевіривши розрахунок штрафних санкцій, здійснений позивачем, доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 3 960, 00 грн. за період з 21.10.2015 по 24.02.2016, а в іншій частині вимог суд першої інстанції правомірно відмовив за безпідставністю, з чим погоджується господарський суд апеляційної інстанції.

Позивачем також заявлено до стягнення 3 % річних у сумі 852, 76 грн. за період з 17.10.2015 по 24.02.2016 та інфляційні втрати в розмірі 1 814, 57 грн. за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено колегією суддів, право на нарахування 3 % річних виникло у позивача з 21.10.2015, тобто з наступного дня після спливу строку оплати.

Таким чином, перевіривши розрахунок відсотків річних, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що він є арифметично вірним, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума 3 % річних у розмірі 852, 76 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 1 814, 57 грн. за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року.

Всупереч вимогам чинного законодавства позивач врахував індекс інфляції за місяць, в якому мав бути здійснений платіж, тобто за жовтень 2015 року, однак це не призвело до неправильного визначення суми, що підлягає стягненню.

Колегія суддів, враховуючи лист Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 та п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14, перевіривши арифметичний розрахунок, здійснений позивачем, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ІР СОМ» про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 1 814, 57 грн. підлягають задоволенню, а рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 24.02.2016 у справі № 905/3706/15 підлягає залишенню без змін як законне та обгрунтоване.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля, м. Білицьке Донецької області, на рішення Господарського суду Донецької області від 24.02.2016 у справі № 905/3706/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 24.02.2016 у справі № 905/3706/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3