ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р.Справа № 916/16/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 23.05.2016:

від позивача ОСОБА_1, довіреність

від відповідача ОСОБА_2, довіреність

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „Приватбанк

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.03.2016

по справі № 916/16/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „Приватбанк

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_3

про стягнення 58667,22 грн.,

У судовому засіданні 23.05.2016 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Приватбанк (далі також позивач, ПАТ КБ „Приватбанк, ОСОБА_2) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (далі також відповідач, ФОП ОСОБА_3, Підприємець) про стягнення грошових коштів в сумі 58667,22 грн., з яких: 21243,77 грн. - заборгованість за кредитом, 16206,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.10.2013 по 07.12.2015, 17770,86 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором за період з 09.01.2013 по 07.12.2015, 3445,95 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 01.10.2013 по 07.12.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору банківського обслуговування №б/н від 14.06.2011, а саме непогашенням кредитних коштів, наданих Банком в межах ліміту на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3 № 8699.

У правове обґрунтування позову ПП „Силаум послалось на ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.03.2016 у справі № 916/16/16 (суддя Малярчук І.А.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано недоведенням позивачем отримання відповідачем кредиту на договірній основі, так як правовою підставою позову Банку є саме надання відповідачу кредиту на умовах договору, укладеного відповідно до Умов та правил надання банківських послуг.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. При цьому, скаржник послався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, ПАТ КБ „Приватбанк зазначив, зокрема, що суд не дослідив належним чином надані позивачем виписку за рахунками, розрахунок заборгованості, заяву про відкриття рахунку та картку зі зразками підписів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 04.03.2016 без змін.

У засіданні суду апеляційної інстанції від 23.05.2016 представники позивача та відповідача підтримали свої правові позиції щодо оскаржуваного рішення.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 26.01.2010 між Філією «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ Приватбанк у м. Кілії (ОСОБА_2) та ФОП ОСОБА_3 (Клієнт) укладено договір банківського рахунку на комплексне обслуговування, за умовами якого ОСОБА_2 здійснює комплексне банківське обслуговування Клієнта з урахуванням його специфіки роботи та видів діяльності за такими послугами: відкриття рахунку, розрахунково-касове обслуговування, дистанційне керування рахунком, користування рахунком за допомогою мобільного звязку, корпоративні платіжні картки, розміщення грошових коштів на депозитному рахунку.

У відповідності до п.1.1 вказаного договору ОСОБА_2 зобовязався відкрити Клієнту після надання ним заяви та всіх необхідних документів поточний, картковий, депозитний рахунок.

У той же день ФОП ОСОБА_3 підписано заяви про відкриття поточних рахунків, згідно яких Підприємцю було відкрито поточний рахунок №8699, а також депозитний рахунок №9483.

26.01.2010 сторонами договору складено акт прийому-передачі платіжних карток, за яким ОСОБА_2 передав Клієнту корпоративну платіжну картку № 275363, а також складено картки із зразками підписів, які містять підписи власника рахунків № 8699 та № 9483 - ФОП ОСОБА_3

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивачем надано роздруківку електронної заяви ФОП ОСОБА_3 від 14.06.2011, згідно якої ОСОБА_2 за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на рахунку № 8699, про розмір ліміту ОСОБА_2 повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Дана заява не містить підпису Підприємця, натомість заява містить відмітку про накладення клієнтом 14.06.2011 електронно-цифрового підпису у системі інтернет-клієнт-банкінгу у Приват 24.

Згідно довідки ПАТ КБ Приватбанк про розміри встановлених кредитних лімітів (вих. № 08.7.0.0.0/00 від 16.12.2015), ОСОБА_3 встановлені наступні ліміти: 14.06.2011 - 2900,00 грн., 29.08.2011 1000,00 грн., 26.12.2012 17500,00 грн., 04.02.2013 21900,00 грн., про що повідомлено Клієнта відповідно до виписок з Приват24.

Згідно нової редакції Статуту ПАТ КБ Приватбанк, зареєстрованої 08.09.2011 р. (запис №4006727), Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Приватбанк є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства Комерційного банку „Приватбанк.

Як зазначає ОСОБА_2 у своєму позові, ним виконане своє зобовязання за договором в повному обсязі: надано відповідачу кредитний ліміт в розмірі 21900,00 грн., згідно доданої виписки по поточному рахунку відповідача № 8699 за період з 26.03.2013 по 07.12.2015 вбачається, що за рахунок коштів, що надходили на вказаний рахунок, погашалися частково тіло кредиту, відсотки за користування кредитом, пеня та комісія.

07.04.2014 р. ОСОБА_2 направив Підприємцю претензію стосовно виникнення за останнім заборгованості за тілом кредиту в сумі 21243,77 грн., а також нарахованих відсотків, комісії за користування кредитом та пені. Дана претензія залишена ФОП ОСОБА_3 без відповіді та задоволення, що зумовило звернення ПАТ КБ Приватбанк до Господарського суду Одеської області з даним позовом.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В силу п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як вбачається з ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 статті 181 ГК України унормовано, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 статті 634 визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.ч. 1-3 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Стаття 1 Закону України Про електронний цифровий підпис визначає, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Статтею 3 названого Закону встановлено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Пунктом 3.2.1.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, розміщених в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, передбачено, що кредитний ліміт на поточний рахунок (далі кредит) надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту ОСОБА_2 повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку Банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку.

Кредит надається в обмін на зобовязання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди (п. 3.2.1.1.3. Умов та правил надання банківських послуг).

Відповідно до п. 3.2.1.1.8. Умов та правил надання банківських послуг проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до Умов та правил надання банківських послуг (або у формі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі).

За положеннями п. 3.2.1.1.1.16. Умов та правил надання банківських послуг при укладенні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до Умов та правил надання банківських послуг (або у формі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом першого підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

З вищенаведених положень чинного законодавства України слідує, що кредитний договір має укладатись у письмовій формі. При цьому, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, вважається таким, що укладений у письмовій формі.

Як на підставу позову, ОСОБА_2 послався на укладений між сторонами договір банківського обслуговування №б/н від 14.06.2011, який складається з відповідної заяви Підприємця від 14.06.2011 р., Умов та правил надання банківських послуг та тарифів Банку.

Як вище згадувалось, на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивачем надано роздруківку електронної заяви ФОП ОСОБА_3 від 14.06.2011, згідно якої ОСОБА_2 за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на рахунку № 8699, про розмір ліміту ОСОБА_2 повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

Дана заява не містить підпису Підприємця, натомість у заяві наявна відмітка про накладення клієнтом 14.06.2011 електронно-цифрового підпису у системі інтернет-клієнт-банкінгу у Приват 24.

Однак, доказів укладення договору та видачі відповідачу електронно-цифрового підпису у системі інтеренет-клієнт-банкінгу у Приват 24 позивач не надав. Таким чином, доказів підписання саме ФОП ОСОБА_3 вищезгаданої заяви від 14.06.2011, яка є складовою частиною договору банківського обслуговування від 14.06.2011, шляхом накладення електронно-цифрового підпису у системі інтернет-клієнт-банкінгу у Приват 24 матеріали справи не містять.

Відтак, ПАТ КБ „Приватбанк не доведено, у відповідності до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, укладення між сторонами договору банківського обслуговування від 14.06.2011, що є підставою позову Банку.

Крім того, у позові ОСОБА_2 зазначив, що кредитний ліміт було встановлено саме на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3 № 8699. Однак, у подальшому на підтвердження наведених у позові сум заборгованості за кредитом, по процентам, комісії та пені за користування кредитом надавав судам першої та апеляційної інстанцій виписки по різним рахункам відповідача, а не тільки по рахунку № 8699.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_3 заборгованості по тілу кредиту в сумі 21243,77 грн., нарахованих на основну заборгованість відсотків в сумі 16206,64 грн. за період з 01.10.2013 по 07.12.2015, 3445,95 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом за період з 01.10.2013 по 07.12.2015, через недоведеність цих вимог, а також про стягнення з відповідача 17770,86 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором за період з 09.01.2013 по 07.12.2015, як похідної вимоги.

Доводи Банку, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду про недоведеність його позовних вимог.

З огляду на викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 04.03.2016 по справі № 916/16/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький