КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Справа№ 910/1656/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Федчук І.Є., Яковенко В.М.;

відповідача: Дашевська Ю.І.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адпро Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.03.2016р.

у справі №910/1656/16 (суддя Морозов І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адпро Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр

"Брест- Литовський"

про розірвання договору та стягнення 109 756,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Адпро Україна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про розірвання договору оренди №216-10/2014 від 01.10.2014р., а також стягнення з відповідача суми гарантійного платежу в розмірі 109 756,68 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач повідомив відповідача про дострокове припинення дії спірного договору, однак, в порушення умов договору, відповідач не повернув позивачу гарантійний платіж в розмірі 109 756,68 грн.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, просив суд в позові відмовити. При цьому відповідач наголошував на наступному:

- відповідач не отримував від позивача повідомлення про дострокове розірвання договору;

- позивач самовільно звільнив орендовані приміщення і не повернув їх відповідачу за Актом прийому-передачі об'єкту оренди, що суперечить положенням Договору;

- позивач на об'єкті оренди встановив модульні перегородки, встановлення яких не було погоджено з відповідачем, і це є невідповідністю стану об'єкту оренди тому, в якому воно повинно було бути поверненим відповідачу;

- неповернення відповідачем гарантійного платежу було спричинено невиконанням позивачем своїх обов'язків з повернення об'єкту оренди в первинному стані та не підписанням між сторонами Акту прийому-передачі об'єкту оренди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016р. у справі №910/1656/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016р. у справі №910/1656/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- суд помилково зазначив про те, що позивач повинен був довести отримання відповідачем повідомлення про припинення дії Договору;

- посилання суду на те, що Договір припинив свою дію, а тому не може бути розірваний в судовому порядку, суперечить вимозі позивача, викладеній в резолютивній (прохальній) частині позовної заяви, оскільки позивач просив суд розірвати Договір з 01.07.2015р., а не з моменту винесення судового рішення;

- орендодавець не міг не знати про звільнення орендарем орендованого приміщення, оскільки знаходився за однією адресою з ним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Шевченко Е.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.05.2016р.

30.05.2016р. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку з припиненням повноважень судді Київського апеляційного господарського суду Шевченко Е.О., для розгляду справи №910/1656/16 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.05.2016р.

30.05.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість та непідтвердженість доводів скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016р. у справі №910/1656/16 - без змін.

В судовому засіданні 30.05.2016р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016р. у справі №910/1656/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні 30.06.2016р. представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 30.05.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.10.2014р. між позивачем, як орендарем, та відповідачем, як орендодавцем, було укладено договір оренди №216-10/2014 нежитлового офісного приміщення) (далі - Договір оренди) (том справи - 1, аркуші справи - 13-30).

За умовами Договору оренди (п.п.2.1, 2.2) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування (оренду) об'єкт оренди загальною площею - 502,74 кв. м., що знаходиться на 3 та 4 поверхах будівлі, розташованої в м. Києві по вул. Старокиївська, за №10 (далі - будівля). Об'єкт оренди, згідно плану (Додаток №1) складається з:

- частини площ будівлі, що знаходиться на 3 поверсі, загальною площею 409,13 кв. м. При цьому, загальна площа приміщення, зазначеного в даному пункті, враховує коефіцієнт загальних площ, що складає 1,16 та множиться на фактичну площу орендованого приміщення, зазначеного в плані, а саме 352,70 кв. м. х 1,16 = 409,13 квадратних метрів;

- частини площ будівлі, що знаходиться на 4 поверсі, загальною площею - 93,61 кв. м. При цьому, загальна площа приміщення, зазначеного в даному пункті, враховує коефіцієнт загальних площ, що складає 1,16 та множиться на фактичну площу орендованого приміщення, зазначеного в плані, а саме 80,70 кв. м. х 1,16 = 93,61 кв. м.

В статті 3 Договору оренди сторони погодили порядок передачі об'єкту оренди та послуг з оренди, згідно з п.п.3.1, 3.2 якої передача об'єкту оренди здійснюється уповноваженими представниками сторін в строк до 01.10.2014р. включно, але в будь-якому випадку не раніше отримання відповідачем від позивача гарантійного платежу, визначеного п.4.4 договору. Прийом-передача об'єкту оренди оформлюється Актом прийому-передачі об'єкту оренди (Додаток №4), в якому зазначається його технічний стан, встановлене в ньому обладнання, можливість нормального функціонування систем, комунікацій, відповідність об'єкту оренди плану, зазначеному в Додатку №1 до цього договору, та інші відомості. Акт підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється їхніми печатками та є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.п.4.1.1, 4.2.1, 4.4 Договору оренди ціна орендної плати за користування об'єктом оренди складає всього 73 902,78 грн., а ціна послуги по утриманню об'єкта оренди - всього 45 874,02 грн. Сторони домовились, що орендар зобов'язується перерахувати на рахунок орендодавця платежі, зазначені у пп.4.1 та 4.2. цієї статті, з розрахунку за один місяць з урахуванням ПДВ, сума яких встановлюється як гарантійний платіж, до підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту оренди, але в будь-якому випадку не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього Договору.

В п.п.10.1, 10.4 Договору оренди останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 1 року, а саме до 01.10.2015р. включно. Договір може бути достроково припинений з ініціативи орендаря за умови сплати орендарем всіх розрахунків, виставлених орендодавцем згідно з умовами, передбаченими цим Договором, та всіх платежів відповідно до умов цього Договору. Орендар повідомляє про це іншу сторону за 2 місяці до дати запланованого припинення строку дії Договору, якщо інше не передбачено цим Договором. У випадку недотримання орендарем строків повідомлення орендодавця про дострокове припинення Договору з ініціативи орендаря, гарантійний платіж, сплачений орендарем відповідно до п.4.4 даного Договору, орендарю не повертається.

На виконання умов Договору оренди відповідач передав, а позивач прийняв у користування об'єкт оренди. Окрім того, згідно з платіжним дорученням №658 від 04.11.2014р. позивач перерахував відповідачу гарантійний платіж в розмірі 109 756,68 грн. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що він належним чином виконував свої договірні зобов'язання перед відповідачем і заборгованість у позивача була відсутня.

Позивач надіслав відповідачу повідомлення №23-04-2015/АМСЦ від 23.04.2015р., в якому просив вважати строк дії Договору припиненим з 01.07.2015р.(том справи - 1, аркуші справи - 38-39).

За твердженням позивача, відповідно до умов Договору оренди відповідач повинен був повернути позивачу гарантійний платіж у сумі 109 756,68 грн. Однак відповідач грошові кошти не повернув.

Зважаючи на відмову відповідача повернути гарантійний платіж, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з позовом про розірвання Договору оренди та стягнення з відповідача суми гарантійного платежу в розмірі 109 756,68 грн.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача документально непідтвердженими.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст.ст. 759, 762 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1, п.7 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути припинення правовідношення.

Як уже зазначалося вище, однією з позовних вимог у даній справі є розірвання Договору оренди, укладеного з відповідачем, за ініціативи позивача, як орендаря.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання умов Договору оренди позивач перерахував відповідачу гарантійний внесок у сумі 109 756,68 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 37).

За твердженням позивача, після того, як він повідомив відповідача про дострокове припинення Договору оренди з 01.07.2015р., відповідач повинен був повернути позивачу вищезгаданий гарантійний внесок.

Дійсно, відповідно до п.10.4 Договору оренди останній може бути достроково припинений з ініціативи позивача за умови сплати позивачем всіх розрахунків, виставлених відповідачем згідно з умовами передбаченими цим Договором, та всіх платежів відповідно до умов цього Договору.

В п.п.4.4 Договору оренди передбачено, що у випадку дострокового розірвання цього договору з ініціативи орендаря кошти, перераховані ним в рахунок сплати гарантійного платежу, повертаються в частині, що залишиться після виконання, у разі необхідності, орендарем зобов'язань зі сплати орендної плати, витрат по утриманню об'єкту оренди, компенсаційних виплат за пошкодження псування об'єкту оренди та інших, передбачених договором платежів.

Окрім того, умовами п.10.4 Договору оренди визначено, що про свій намір щодо дострокового припинення Договору оренди позивач, як орендар, повинен повідомити відповідача за 2 місяці до дати запланованого припинення строку дії Договору, якщо інше не передбачено цим Договором.

Як уже зазначалося вище, 24.04.2015р. позивач надіслав відповідачу повідомлення №23-04-2015/АМСЦ від 23.04.2015р. про дострокове розірвання Договору оренди. Однак відповідачем заперечується факт отримання цього повідомлення засобами поштового зв'язку.

Належних та допустимих доказів отримання повідомлення позивача або повернення без вручення з відповідною довідкою відділення поштового зв'язку із зазначенням причини неможливості вручення (доставки) поштового пересилання ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Колегією суддів враховано посилання позивача на те, що об'єкт оренди та відповідач знаходяться в одній будівлі. Однак при цьому жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач намагався вручити безпосередньо відповідачу (посадовій чи уповноваженій особі) повідомлення про дострокове припинення Договору оренди суду не надано.

Окрім того, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення (аналогічна правова позиція викладена в п.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Однак позивачем не надано доказів повідомлення відповідача про дострокове припинення Договору оренди з 01.07.2015р., що в свою чергу свідчить про невиконання позивачем умов п.10.4 Договору оренди, а відтак спірний договір не може вважатися таким, що припинив свою дію і він діяв в межах строку, на який його було укладено сторонами, тобто до 01.10.2015р. Доказів продовження строку дії Договору оренди суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом у лютому 2016 року, тобто вже після закінчення строку дії Договору оренди, що виключає можливість розірвання цього Договору у судовому порядку.

Згідно зі ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Позивачем не наведено обґрунтування щодо можливості розірвання Договору оренди вже після припинення строку його дії, тобто після закінчення строку, на який за згодою сторін цей договір було укладено.

Колегією суддів враховано посилання позивача на те, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо коригування розміру орендної плати, у зв'язку з чим позивач вирішив звільнити об'єкт оренди.

Однак відповідно до статті 11 Договору оренди сторони погодили, що всі розбіжності або суперечності та спори, що можуть виникнути під час виконання цього договору або у зв'язку з ним, будуть по можливості вирішуватись шляхом переговорів між сторонами, а у разі їх неможливості вирішення шляхом переговорів спори підлягають вирішенню у встановленому законодавством України порядку у господарському суді за встановленою підсудністю справ.

В повідомленні про дострокове припинення строку дії Договору оренди відсутнє будь-яке посилання на причину таких дій позивача, зокрема, не вказано про наявність між сторонами суперечностей щодо розміру орендних платежів.

В ч.ч.2, 3 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Натомість позивачем не доведено того, що відповідачем було допущено істотне порушення умов укладеного між сторонами Договору оренди і внаслідок завданої цим шкоди позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору з відповідачем.

Відповідно до п.7.3 Договору оренди повернення об'єкта оренди після закінчення строку оренди або обов'язку з достроковим припиненням (розірванням) Договору оформлюється Актом прийому передачі об'єкту оренди, що складається та підписується представниками сторін, в день закінчення строку оренди або в день дострокового припинення Договору, за умови виконання позивачем умов цього пункту щодо стану об'єкта оренди.

В процесі судового розгляду було встановлено, що жодного Акту прийому-передачі об'єкту оренди, згідно з яким позивач би повернув достроково або у встановлений Договором оренди строк орендоване приміщення, а відповідач би його прийняв сторонами складено та підписано не було.

В матеріалах справи міститься Акт огляду об'єкту оренди від 30.06.2015р., складений позивачем без повідомлення відповідача, в якому зазначено про те, що об'єкт оренди відповідає плану зазначеному в Додатку №1 до Договору, знаходиться в первинному стані, тобто в стані, який відповідає Акту прийому-передачі об'єкту оренди від 01.10.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 95-96). Оскільки вказаний Акт не містить жодних відміток відповідача про прийняття орендованого приміщення від позивача, то він не може вважатися належним доказом повернення об'єкту оренди позивачем. Докази надіслання або вручення Акту від 30.06.2015р. відповідачу в матеріалах справи відсутні.

Згідно з поясненнями відповідача, оскільки позивачем не було повернуто орендоване приміщення в порядку і строки, погоджені сторонами при укладенні Договору оренди, в даному випадку позивач вважається таким, що самовільно звільнив об'єкт оренди без повідомлення про це відповідача та без передачі приміщення відповідачу в тому ж порядку, що й при отриманні приміщення в оренду, тобто шляхом складання відповідного Акту приймання-передачі. На підтвердження викладеного, відповідач надав суду Акт звільнення об'єкту оренди від 01.07.2015р., який містить підписи членів комісії, а саме: директора відповідача ОСОБА_5, адміністратора Бізнес-Центру "Vector" ОСОБА_6, головного енергетика Бізнес-Центру "Vector" ОСОБА_7 та незалежною особою - громадянином ОСОБА_8 (том справи - 1, аркуш справи - 105).

В п.7.7 Договору оренди передбачено, що у випадку самовільного звільнення орендарем об'єкту оренди без узгодження з орендодавцем або відмови орендаря підписати акт прийому-передачі об'єкта оренди, факт самовільного звільнення об'єкту оренди підтверджується актом про звільнення об'єкту оренди, складеним комісією у складі представників орендодавця та незалежної особи.

В Акті від 01.07.2015р. зафіксовано факт самовільного звільнення позивачем об'єкту оренди та технічний стан об'єкту. Окрім того, в Акті вказано про встановлення позивачем на об'єкті оренди перегородок, тоді як питання перепланування об'єкта оренди, здійснення поліпшень між сторонами не вирішувалися, жодних додаткових угод чи Додатків до Договору оренди з цього приводу сторонами не підписувалися.

Відповідно до п.7.2 Договору оренди орендар не має права здійснювати будь-які капітальні або істотні зміни, перепланування об'єкта оренди та інші поліпшення без попередньої письмової згоди орендодавця.

З урахуванням наданих суду пояснень та доказів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відсутність підписаного між сторонами Акту прийому-передачі (повернення) об'єкту оренди свідчить про самовільне звільнення позивачем орендованого приміщення. Окрім того, позивачем було проведено поліпшення об'єкту оренди без попереднього погодження з відповідачем.

Зважаючи на умови п.7.7 Договору оренди, вищевикладені обставини унеможливлюють повернення відповідачем суми гарантійного платежу позивачу.

Належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених вимог позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в позові, та доказів, які б спростовували висновки місцевого господарського суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016р. у справі №910/1656/16 прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адпро Україна" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016р. у справі №910/1656/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/1656/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк