донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

08.06.2016 справа №905/1021/16

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_6 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від27.04.2016 року
по справі№ 905/1021/16 (суддя Кротінова О.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля, Донецька область
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область
простягнення 7 775,52 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля, Донецька область (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область (далі «Відповідач») 7 775,52 грн. вартості нестачі вугілля.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.04.2016 року у справі № 905/1021/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» () 7775,52 грн. та 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 27.04.2016 року у справі № 905/1021/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог -відмовити.

Заявник апеляційної скарги вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт заперечує проти свого правонаступництва стосовно прав та обовязків Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця». Вважає, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, що розташовані на території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обовязків до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 року № 604, призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Донецької області від 27.04.2016 року у справі № 905/1021/16 залишити без змін.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, в судовому засіданні просив спірне рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» в повному обсязі.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним з порушенням норм діючого законодавства, апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенняю, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» №4442 VI від 23.02.2012 року зазначено, що Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 року «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» створено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Згідно додатку 1 вказаної Постанови визначено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», до якого ввійшло й Державне підприємство «ОСОБА_1 залізниця».

Статтями 1, 2 Статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 зазначено, що Приватне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 року «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 07.12.2015 року за № НОМЕР_1 до ЄДР внесено інформацію щодо юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ (код за ) з місцезнаходженням - 03680, м. Київ, Печерський район, вул. Тверська, буд. 5.

Відповідно до розділу «Дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа», згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ є правонаступником Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця», (код за ), 83000, Донецька область, м. Донецьк, Ворошиловський район, вул. Артема, 68.

Таким чином, беручи до уваги положення ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», а також факт реєстрації Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», положення статей 1, 2 статуту якого визначають положення щодо правонаступництва, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що всі права та обов'язки Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця», як відповідача у даній справі, перейшли до його правонаступника - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Одночасно, твердження апелянта відносно порушення судом при винесенні рішення ст. ст. 104, 107 Цивільного кодексу України, а також незастосування п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №604 «Про деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» не приймається колегією суддів до уваги, оскільки:

- по-перше, ч.6 ст.2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. ст. 104, 107 Цивільного кодексу України, що вбачається з п.2 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону, і за своїм змістом не покладає факт правонаступництва створеного Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця» за правами і обовязками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обовязкового попереднього припинення означених підприємств (у тому числі і первісного Відповідача);

- по-друге, системний аналіз ч. ч. 3, 9 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та послідовності дій зі створення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», визначений Постановою КМУ №200 від 25.06.2014 року, дає підстави для висновку, що злиття підприємств, на базі яких мало створюватися Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», у тому числі: складання відповідних передавальних актів та формування статутного фонду, мало хронологічно передувати державної реєстрації їх правонаступника - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», тобто, моменту набуття ним статусу субєкта правовідносин у розумінні ст. ст. 91, 92 Цивільного кодексу України. Отже, факт створення правонаступника за умов чинності ч. 3 ст. 2 Закону і перебування первісного Відповідача серед переліку підприємств, на базі яких мало бути створено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» як їх правонаступник, є цілком самодостатнім для правонаступництва;

- по-третє, за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які за ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» презюмуються достовірними, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» визначено правонаступником у тому числі і первісного Відповідача у цій справі, що узгоджується і зі змістом ч. 2 п. 2 Статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою КМУ №735 від 02.09.2015 року, які не були змінені чи скасовані у встановленому діючим законодавством порядку на підтвердження наведених Скаржником аргументів щодо відсутності правонаступництва;

- по-четверте, ч.1 ст.2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» уповноважує Кабінет Міністрів України прийняти рішення про створення означеного Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», проте його статус як правонаступника відповідних підприємств (у тому числі первісного Відповідача) безпосередньо визначений цим Законом і можливість запровадження винятків чи обмежень щодо такого правонаступництва за підприємствами визначеного переліку, у тому числі в залежності від здійснення/нездійснення дій з інвентаризації майна у розумінні Постанови КМУ №604 від 12.11.2014 року, на яку посилається апелянт, вказаним Законом не передбачена.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає цілком обгрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо щодо того, що належним відповідачем у справі є саме Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено місцевим судом предметом спору в даній справі є стягнення вартості нестачі вугілля, що виникла у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні підприємством залізничного транспорту загального користування.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. З ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як зазначено в ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України (далі-Статут залізниць) накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

03.09.2015 року зі станції Добропілля ОСОБА_1 залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» здійснило відправлення вагону № 56107774 (вантаж вугілля камяна марки г газоване) згідно накладної № 48084545 на станцію ОСОБА_1 залізниці.

05.09.2015 року зі станції Добропілля ОСОБА_1 залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» здійснило відправлення вагону № 54658307 (вантаж вугілля камяна марки г газоване) згідно накладної № 48117386 на станцію ОСОБА_1 залізниці.

Відповідно до накладної № 48084545 вантаж на станції Добропілля навантажено нижче бортів, з вологістю 5,0%, зола 40,3, ТУ вантаження і кріплення вантажів, гл.1, п.4, поставка у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго».

Відповідно до накладної № 48117386 вантаж на станції Добропілля навантажено нижче бортів, з вологістю 5,5%, зола 41,5, ТУ вантаження і кріплення вантажів, гл.1, п.4, поставка у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго».

Відтак, цілком обгрунтованим у даному випадку є висновок про те, що вантаж був завантажений для подальшого перевезення у вологому стані.

При прибутті вантажу на станцію ОСОБА_1 залізниці, на підставі ст.24 Статуту залізниць України (далі «Статут»), було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладних, не відповідає фактичній масі вантажу.

При контрольному переважуванні було виявлено, що, відповідно до накладної № 48084545 у вагоні № 56107774 вказана маса вантажу складає 70 000 кг., тоді як фактично було встановлено, що маса вантажу складає: брутто 89 500 кг., тара 23 300 кг., нетто 66 200 кг., що менше ваги, вказаної у документі на 3 800 кг.

Відповідно до накладної № 48117386 у вагоні № 54658307 вказана маса вантажу складає 70 000 кг. тоді як фактично було встановлено, що маса вантажу складає: брутто 87 550 кг., тара 23 600 кг., нетто 63 950 кг., що менше ваги, вказаної у документі на 6 050 кг.

За результатами переважування було складано комерційні акти БН № 723074/68 від 10.09.2015 року та БН № 722976/70 від 10.09.2015 року.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача завданих збитків у сумі 7775,52 грн.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом МТУ від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів здатних до перевезення у вологому стані.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту Залізниць України).

Вантаж (вугілля камяне марки г газоване) перевозився у вологому стані, про що вказано у накладних № 48117386, № 48084545, а тому, 2 % від 70 000 кг складають 1 400 кг.

Вартість однієї тони вантажу, що був зданий до перевезення у вагонах № 56107774, № 54658307 становить 920,18 грн.

Відтак, вартість недостачі, виявленої у вагонах № 56107774, № 54658307, з урахуванням норми природної втрати, складає 6 487,26 грн. (7,05 т. (нестача з урахуванням норми природної втрати 2%) х 920,18 грн. вартість 1т вугілля з ПДВ).

Господарським судом першої інстанції обґрунтовано встановлено факт недостачі вантажу, проте помилково застосовано норму природної втрати вантажу у 1%, , що зумовлює необхідність часткового скасування спірного рішення, в частині стягнення суми вартості недостачі вантажу 1 288,26 грн. та 228,31 грн. на відшкодування суми сплаченого судового збору за звернення з позовом

Відповідно до п.2, ч.1, ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги відносяться на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 27.04.2016 року у справі № 905/1021/16 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ () в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля, Донецька область () 1 288,26 грн. та судового збору у сумі 228,31 грн. - скасувати. У задоволенні позову в цій частині - відмовити

Викласти п. 1 резолютивної частини рішення у наступній редакції :

«…1. Позов задовольнити частково…»

Доповнити п. 2 резолютивної частини рішення абзацом другим наступного змісту:

«…У задоволенні позову в іншій частині відмовити…»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля, Донецька область () на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ () в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область () 1 264,65 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідні накази оформивши їх згідно приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: К.І. Бойченко

ОСОБА_4

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСДО;

1 ДАГС.