КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа№ 910/33152/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача - Полілова С.І.,

від відповідача Слюзар Т.І.

розглянувши

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі"

на рішення Господарського суду м. Києва від 31.03.2016 року у справі №910/33152/15 (суддя Головатюк Л.Д.)

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ПІВДЕНЬ-1"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі"

про стягнення 519 157,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2016 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ПІВДЕНЬ-1" задоволено повністю.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" (04655, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 72, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ПІВДЕНЬ-1" (67542, Одеська обл., Комінтернівський р-н, с. Свердлове, Комплекс будівель та споруд, буд. 5, ) суму основного боргу у розмірі 460716 (чотириста шістдесят тисяч сімсот шістнадцять) грн. 40 коп., пеню в сумі 46094 (сорок шість тисяч дев'яносто чотири) грн. 44 коп., 3% річних в сумі 3131(три тисячі сто тридцять одна) грн. 95 коп., інфляційні збитки в сумі 9214 (дев'ять тисяч двісті чотирнадцять) грн. 33 коп. та суму судового збору у розмірі - 7787 (сім тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 36 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду товариство з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2016 року у справі №910/33152/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського від 28.04.2016 року прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №910/33152/15 за участю уповноважених представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, між товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО ПІВДЕНЬ-1" (далі позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛСІДЗ БЛЕК СІ" (далі відповідач) 28.09.2015 був укладений договір №06/0164 на поставку сільськогосподарської продукції (далі за текстом - "договір №06/0164").

За умовами договору № 06/0164 позивач - постачальник за договором,, зобов'язався продати та передати у власність відповідача - покупця за договором, насіння соняшнику врожаю 2015 року (надалі "товар"), а відповідач зобов'язався оплатити та прийняти товар.

Розділом 2 договору № 06/0164 сторони врегулювали показники якості товару.

Розділом 3 договору № 06/0164 сторони визначили загальну кількість товару, що становить 60 метричних тонн (МТ) +/- 10%, а також ціну однієї МТ товару, яка складає 8 300,00 грн. (з ПДВ). Попередня загальна вартість товару узгоджена в сумі 498 000,24 грн. (з ПДВ) +/- 10%.

Розділом 4 договору №06/0164 визначені умови поставки: СРТ - Олсідз Блек Сі Олійно-екстракційний завод - філія ТОВ, 67543, Одеська обл., Комінтернівський р-н, територія Визирської сільської ради, 2-ий км автодороги на МТП "Южний", буд. 2, згідно Інкотермс 2010. Строк поставки товару: по 30 вересня 2015 року включно.

Умовами п.п. 4.3, 4.4 договору встановлений порядок остаточного визначення якості та кількості товару.

Датою поставки за п. 4.5 договору вважається дата відповідного Акту перерахування ціни, який є одночасно Актом приймання-передачі товару. Акт перерахунку ціни має містити дані про кількість й якість товару, визначені на складі Покупця.

Оплата товару згідно розділу 5 договору № 06/0164 здійснюється в наступному порядку:

- 80% вартості товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати останньої із подій: поставка товару, визначення якості й залікової ваги товару, пред'явлення рахунку-фактури, передача Покупцю документів, зазначених у н.6.1 договору (податкова накладна, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна тощо);

- 20% вартості товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати реєстрації податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних та підтвердження такої реєстрації.

За умовами п. 7.2 договору № 06/0164 у випадку несвоєчасної оплати товару покупець сплачує Постачальнику штрафну неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який вона нараховується, від загальної вартості неоплаченої партії товару за кожен день прострочення.

Відповідно до розділу 8 договору № 06/0164, якщо сторони не дійдуть згоди за виниклих суперечок та/або розбіжностей за цим договором, спір буде передано до відповідного господарського суду у відповідності до чинного законодавства України.

Зобов'язаним Позивача за договором №06/0164 булі виконані повністю: поставлено товару у кількості 57,4 МТ соняшнику на загальну суму 460716,40 грн.

Як свідчать матеріали справи, товар був поставлений своєчасно та прийнятий відповідачем без заперечень щодо кількості та якості.

Поставка товару підтверджується відповідними документами, обумовленими договором № 06/0164, а саме: рахунками-фактурами, видатковими накладними, актами перерахунку ціни, протоколами випробування, товарно-транспортними накладними, податковими накладними.

Але наставлений за договором №06/0164 товар відповідачем не був оплачений.

На звертання позивача щодо погашення існуючої заборгованості відповідач відповіді не надав, оплату поставленого товару до цього часу не здійснив.

Відповідач заперечував проти позову з тих підстав, що обов'язок оплатити поставлений товар станом на сьогоднішній день не наступив, оскільки йому не було надано всіх зазначених в п. 5.1 договору № 06/0164 документів. Крім того, відповідач наголошує про неотримання акту перерахунку ціни, засвідченої копії витягу з реєстру платників єдиного податку, статутних та реєстраційних документів.

Відповідач факт отримання поставленого товару - 57,4 МТ соняшнику визнав.

У відзиві на позов та письмових поясненнях відповідач наголошує, що обов'язок оплатити поставлений товар станом на сьогоднішній день не наступив, оскільки йому не було надано всіх зазначених в п. 5.1 договору № 06/0164 документів.

Зокрема, відповідач підтверджує надання видаткових накладних на товар, не підписаних ним та не скріплених печаткою підприємства, а також товарно-транспортних накладних, які не містять підпису уповноваженого представника відповідача та проставленої печатки.

Одночасно він говорить про неотримання акту перерахунку ціни, засвідченої копії витягу з реєстру платників єдиного податку, статутних та реєстраційних документів.

Договір № 06/0164 не передбачає якусь особливу процедуру передачі

документів, зокрема, за актом тощо.

Усі передбачені умовами п.п. 5.1, 6.1 договору № 06/0164 документи булі надані відповідачем електронною поштою з послідуючим завіренням директором ТОВ "Агро Південь-1" особисто копій реєстраційних документів та наданням директором ТОВ "Агро Південь-1" особисто на підпис товаросупровідних документів.

На підтвердження надання зазначених документів позивачем 11.02.2016 були надані до суду відповідні скрін-копії направлень. Тобто, усі передбачені умовами п.п. 5.1, 6.1 договору № 06/0164 документи маються у розпорядженні відповідача.

З дати постачання товару до цього часу відповідач не надав ніяких обґрунтованих повідомлень про причини, за яких він не підписав видаткові накладні, акти перерахунку ціни за отриманий за договором № 06/0164 товар. Хоча, за положеннями п.6.3 цього договору, строк для повідомлення покупцем постачальника щодо кількості та/або якості товару встановлений тривалістю 90 днів з дати поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, товар був поставлений впродовж 28-30 вересня 2015 року, провадження у справі № 910/33152/15 було відкрито 11.01.2016, тобто термін повідомлення щодо кількості та якості поставленого товару сплинув.

Також, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача щодо відсутності у нього будь-яких документів, передбачених п.5.1 договору.

У твердженнях відповідача щодо неоформления належним чином товарно-транспортних накладних, а саме: відсутність підпису уповноваженого представника відповідача та проставленої печатки, вбачається його спроба уникнути відповідальності за невиконання зобов'язання.

Також відповідач наголошував про наявність підстави притримати оплати поставленого товару в зв'язку із поставкою неякісного товару.

Відповідач при цьому посилався на протокол випробування №SD 2015 0096 NLUKR, внутрішнє електронне листування, яке підтверджує обізнаність позивача щодо невідповідності товару якісним показникам, експертний висновок ТПП № 07-8/465 від 10.12.2015 щодо взяття проб з транспортних засобів.

Як вбачається з цього протоколу, єдиною ознакою належності цих випробувань до товару, поставленого за договором № 06/0164, є вага - 25,160 т та дата 28-29.09.2015. Однак, за договором № 06/0164 постачались також партії товару вагою 14,8 т (29.09.2015) та 17,44 т (30.09.2015) та яким чином відповідач робить висновок про неякісність інших партій товару на підставі одного протоколу, не зрозуміло.

Представники ТОВ "Агро Південь-1" дійсно запрошувались відповідачем на олійно-екстракційний завод для відбору проб, але за іншим контрактом - № 06/1185 від 06.08.2015. Підтвердженням цього є листи ТОВ "Олсідз Блек Сі" від 09.10.2015 № 06/681 та від 26.11.2015 № 466. Однак ці відбори не стосувалися товару, поставленого за договором №06/0164 від 28.09.2015.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про критичне відношення до експертного висновку ТПП №07-8/465 від 10.12.2015, оскільки, як вбачається з висновку, завданням цієї експертизи був розділ пред'явлених проб, формування нових зразків із послідуючим їх опломбуванням. Проби були вилучені зі сховища ТОВ "Олсідз Блек Сі" в період з 27.11.2015 по 09.12.2015. При тому, що з дати приймання товару з транспортного засобу до відбору проб представниками ТПП сплинуло майже два місяця, умови зберігання проб у сховищі невідомі, їх належність не ідентифікована.

Арбітражні проби відбираються за спеціальним порядком. Процедура вирішення спірних питань щодо якості зерна встановлена розділом IV Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 № 661. Та ця процедура Відповідачем дотримана не була.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях, не спростовують його обов'язку оплатити поставлений позивачем товар по договору від 28.09.2015 №06/0164 на поставку сільськогосподарської продукції.

Поставки товару підтверджуються рахунками-фактурами, видатковими накладними, актами перерахунку ціни, протоколами випробування, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, що додані позивачем до позовної заяви.

Отже, основний борг відповідача за поставлену продукцію становить 460716,40 грн.

Таким чином, встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням договору поставки та поставкою продукції неналежної якості, до їх врегулювання застосовуються положення ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК України.

Відповідно до ст. 688 ЦК України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Апелянт стверджує, що він скористався передбаченим п.7.5 Договору правом застосування до позивача оперативно-господарської санкції у вигляді притримання оплати отриманого ним товару до моменту усунення позивачем порушення.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 595 ЦК України, кредитор, який притримує річ у себе (а гроші - це речі, визначені родовими ознаками), зобов'язаний негайно повідомити про це боржника.

Апелянт про застосування до позивача оперативно-господарської санкції у вигляді притримання оплати товару до здійснення позивачем будь-яких дій позивача не повідомляв, чим порушив умови Договору та норми чинного законодавства України.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти позовних вимог про стягнення основного боргу.

Отже, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 460 716,40 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки факт невиконання та прострочення грошового зобов'язання відповідачем є доведеним, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача передбаченої договором пені.

Пунктом 7.2. договору передбачено за несвоєчасну сплату орендної плати стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки відповідач не оплатив надані послуги, то позивач нарахував відповідачеві пеню, яка складає 46094,44 грн. Даний розрахунок є обґрунтованим та позов в цій частині пдлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 3131,95 грн. та інфляційні збитки в розмірі 9214,33 грн.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань. Вищенаведене відповідає судовій практиці Верховного суду України (зокрема постанова від 10.06.2003 по справі № 3/350).

Згідно розрахунку позивача 3% річних становлять 3131,95 грн., а інфляційні збитки - 9214,33 грн. даний розрахунок є обґрунтованим та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про про задоволення позовних вимог повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2016 року у справі №910/33152/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/33152/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай