РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016Справа №910/2370/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

про відшкодування шкодив порядку регресу 2 298,46 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 2 298,46 грн., а також просить покласти на відповідача витрати з оплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №ТП174722Га/14САВ від 02.07.2014р. страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 2 298,46 грн., Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» отримало згідно ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/2370/16 та призначено справу до розгляду на 29.03.2016 р.

У судовому засіданні 29.03.2016р. оголошено перерву по розгляду справи до 13.04.2016р.

В судове засідання 29.03.2016р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Уповноважені представники позивача та відповідача у судове засідання 13.04.2016 р. не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою про оголошення перерви б/н від 29.03.2016 р.

Судом повідомлено. що до початку судового засідання 29.03.2016р. представником позивача через відділ діловодства (канцелярія) подано до Господарського суду м. Києва супровідний лист №10010/01791/УБК від 28.03.2016 р. з додатками, в яких останній, зокрема, підтверджує, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також, немає рішення цих органів з такого спору. Документи долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 29.03.2016р. представник позивача подав клопотання б/н від 29.03.2016р. про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

Також у судовому засіданні 29.03.2016р. представником відповідача поданий відзив на позовну заяву №08-03-18/3509 від 24.03.2016р., в якому останній повідомляє, що Господарським судом м. Києва вже була розглянута справа №910/15786/15 за позовом ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» до ПАТ НАСК «ОРАНТА», третя особа - ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 11 968,11 грн. за полісом АІ/3973404 по страховому випадку (ДТП) від 02.01.2015р. Оскільки позовні вимоги ПАТ «СК «АХА Страхування» у вищезазначеній справі були задоволені, відповідач повністю виконав вимоги суду, що підтверджується платіжним дорученням №44162 від 10.08.2015 р., останній просить припинити провадження у справі №910/2370/16. Відзив на позовну заяву з додатками долучений до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 13.04.2016р. представником відповідача через відділ діловодства (канцелярія) подано до Господарського суду м. Києва відзив на позовну заяву №08-03-18/4213 від 11.04.2016р., в якому відповідач просить припинити провадження у справі №910/2370/16 з підстав, зазначених у відзиві №08-03-18/3509 від 24.03.2016 р., зазначаючи про відсутність у наданих у справу №910/15786/16 документів інформації про пошкодження заднього бампера у ТЗ Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а також посилаючись на протокол огляду від 13.01.15 р., згідно якого зчіс заднього бампера не відноситься до пошкоджень, отриманих транспортним засобом в результаті ДТП 02.01.15 р.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 13.04.16 р. суду не надано.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно з підпунктом 3.9.2 п. 3.9 Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників сторін, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи нез'явлення в судове засідання уповноважених представників сторін згідно ч. 8 ст. 81-1 ГПК судове засідання здійснювалось без фіксації технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи представника позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 02 липня 2014 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик за договором страхування, позивач у справі), гр. ОСОБА_2 (страхувальник за договором страхування) та Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (вигодонабувач за договором страхування) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №ТП174722Га/14САВ «Все включено» (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом (далі - ТЗ) та іншим майном, вказаними у розділах 5 та 6 цього Договору (п.1.1 Договору страхування).

Забезпечений транспортний засіб: Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску (п. 5 Договору страхування). Строк дії Договору страхування: з 03.07.2014 р. по 02.07.2015 р. (п. 14 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Як передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком, за визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно первинної довідки від 02.01.2015 р. та розгорнутої довідки №55687762 про дорожньо-транспортну пригоду, сформованих ВДАІ Диканського РВ УМВС України в Полтавській області, копії яких наявні в матеріалах справи, 02.01.2015 р. на узбіччі біля гірськолижної бази «Сорочин Яр» Диканського району Полтавської області відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю транспортного засобу марки Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням власника ОСОБА_2, та транспортного засобу марки Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням власника ОСОБА_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Так, в результаті ДТП було пошкоджено застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування» автомобіль марки Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

За умовами Договору страхування страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 20.2 цього Договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості (п. 20.1 Договору страхування).

Пунктом 20.2 Договору страхування визначено, що до страхових ризиків відносяться, зокрема, «Збитки внаслідок ДТП» - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Як вбачається із п. 7. Договору страхування дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до п. 22.1.3. Договору страхування при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 25 договору.

Згідно Договору страхування в разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник зобов'язаний протягом 3-х робочих днів з моменту настання події сповістити про це страховика, шляхом надання повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку (п. 23.1.3. Договору страхування).

У відповідності до умов Договору страхування страхувальник звернувся до страховика - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за Договором страхування (копію заяви-повідомлення залучено до матеріалів справи).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно пункту 25.1. Договору страхування страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування (його правонаступника/ вигодонабувача) і страхового акту, який складається страховиком.

Як було зазначено вище 11.02.2015 р. страхувальник звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» також із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив належну до виплати суму страхового відшкодування перерахувати на рахунок станції технічного обслуговування - Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія «Стар Лайн».

Відповідно до п. 25.10 Договору страхування при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО. Вартість частин та деталей береться в розрахунок кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

Згідно п. 25.11 та п. 25.11.1 при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 10 договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, за умови Договору страхування «на базі авторизованої СТО» при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначаються виключно виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі авторизованої СТО.

Страхове відшкодування сплачується шляхом перерахування на рахунок СТО, обраної відповідно до п. 25.11 Договору, згідно з належним чином оформленими документами, наданими відповідними підприємствами, про витрати на компенсацію скоєних збитків (наряд-замовлення, рахунок, акт виконаних робіт тощо), якщо інше не погоджено між сторонами та вигодонабувачем. Вказані документи повинні містити повний перелік робіт, їх вартість, а також вартість запчастин та матеріалі, використаних під час ремонту. При цьому, вибір СТО страхувальник зобов'язаний погоджувати зі страховиком (п. 25.15. Договору страхування).

У відповідності до рахунку на оплату № від 09.02.2015 р., копія якого долучена до матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту (бампер задній - з/в, р/з та бампер 3) транспортного засобу Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визначена ремонтним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стар Лайн» в розмірі 7 252,02 грн.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п. 10. Договору страхування за страховим ризиком, зокрема, ДТП безумовна франшиза становить 4 443,56 грн. (що складає 1,00% від страхової суми).

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» складено страховий акт №1.003.15.01791/VESKO3285 від 11.02.15р., відповідно до якого вищевказана ДТП згідно Договору страхування кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику за Договором страхування - ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 2 808,46 грн., що становить різницю між визначеною у рахунку на оплату Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стар Лайн» № від 09.02.2015 р. вартістю запчастин та відновлювального ремонту автомобіля - 7 252,02 грн. та франшизою за Договором страхування - 4 443,56 грн. (копії страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування долучені до матеріалів справи).

У відповідності до умов Договору страхування сума страхового відшкодування в розмірі 2 808,46 грн. була перерахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на розрахунковий рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стар Лайн» згідно рахунку на оплату № від 09.02.2015 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №157175 від 13.02.15 р. на відповідну суму 2 808,46 грн.

Суд звертає увагу, що пунктом 4 Договору страхування страхувальником призначено вигодонабувача - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк».

Як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено представником позивача, 07 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі - банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - страховик) укладено генеральний договір №ІМА-11-1/2011 про співробітництво із змінами та доповненнями до нього, згідно якого при узгодженні виплати суми страхового відшкодування за договорами страхування (в яких вигодонабувачем визначено банк) страховик направляє на електронну адресу банку реєстр страхових справ, за якими підлягає виплаті страхове відшкодування, а банк, у свою чергу, погоджує або відмовляє в погодженні виплати страхового відшкодування в порядку, визначеному умовами Договору страхування. У випадку погодження страхової виплати банк надає відповідь в електронній формі з відміткою в реєстрі про напрямок страхової виплати.

Разом з тим, відповідно до п. 3.1.5 генеральний договір №ІМА-11-1/2011 про співробітництво від 07.04.2011 р. за договорами страхування, де Банк визначено Вигодонабувачем виплата страхового відшкодування , розмір якого якого перевищує 5000,00 грн. без письмового погодження на те з банком забороняється.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується відшкодування Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» страхувальнику ОСОБА_2 вартості запчастин та відновлювального ремонту в сумі 2 808,46 грн., шляхом перерахування зазначеної суми, на розрахунковий рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стар Лайн», яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 02.02.2015 р. у справі №552/106/15-п встановлено, що водій ОСОБА_1 02.01.2015 р. о 20 год.40 хв. на узбіччі біля гірськолижної ази «Сорчин яр» Диканського району Полтавської області, керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом не впевнився у безпеці виконання свого маневру та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 Гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу у розмірі 425,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, на думку позивача, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_2,.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст. 6 вищевказаного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, що станом на дату вчинення ДТП 02.01.2015 р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - ОСОБА_1 у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №3973404 (далі - Поліс), з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 510,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Станом на момент скоєння ДТП, вказаний Поліс був чинним.

З огляду на вищевикладене, на думку позивача, у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002 р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.12 р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу, в якій просив здійснити відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 2 808,46 грн. (копія вимоги долучена до матеріалів справи). Проте, претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 510,00 грн. та 4 443,56 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, правомірно зменшено на розмір франшизи та становить 2 298,46 грн.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування Приватному акціонерному підприємству «Страхова компанія «АХА Страхування» в порядку регресу суми в розмірі 2 298,46 грн. відповідач не виконав, в результаті чого позивач звернувся з даним позовом до господарського суду за захистом свого майнового права про примусове відшкодування Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» шкоди в порядку регресу в розмірі 2 298,46 грн.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту №ТП174722Га/14САВ «Все включено» від 02.07.2014 р. та/або Полісу серії АІ №3973404 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суду не надано.

Як свідчать матеріали справи, на думку відповідача, сума оплати ремонту пошкоджень, які не відносяться до ДТП від 02.01.2015 р., не повинна стягуватись саме з ПАТ НАСК «Оранта», оскільки до позивача не перейшло право вимоги до ПАТ НАСК «Оранта» в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» по випадку, що стався 02.01.2015 р. Поряд з цим, відповідач вважає, що позивачем не подавалась інформація про пошкодження бампера та необхідність його ремонту.

В обґрунтування своїх доводів та заперечень проти позову відповідач повідомив, що Господарським судом м. Києва вже розглядалась справа № 910/15786/15 за позовом ПАТ «СК «АХА Страхування» до ПАТ НАСК «Оранта», третя особа - ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 11 968,11 грн. за полісом АІ/3973404 по страховому випадку (ДТП) від 02.01.2015 р..

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічна положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови № 18, згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому судом встановлено, що за результатами розгляду вказаної справи судом було прийнято рішення від 07.07.15р., яким позовні вимоги ПАТ «СК «АХА Страхування» задоволені повністю. ПАТ НАСК «Оранта» повністю виконала рішення суду, сплативши суму позову та судові витрати у розмірі 13 795,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням №44162 від 10.08.2015 р. Крім того, при розгляді Господарським судом м. Києва справи №910/15786/15 на підставі складеного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 21.01.15 р. звіту про оцінку (акт огляду 21.01.15 р., ремонтна калькуляція № L14-540 від 27.01.15 р.) було встановлено повний перелік пошкоджень транспортного засобу, які відносяться до дорожньо-транспортної пригоди від 02.01.2015 р., серед яких, зокрема, пошкодження (подряпини) заднього бампера, а також було стягнуто всю необхідну для їх усунення суму.

За таких обставин суд вважає встановленою рішенням господарського суду міста Києва №910/15786/15 від 07.07.15 р. обставину щодо відшкодування вартості ремонту пошкоджень транспортного засобу, які відносяться до дорожньо-транспортної пригоди від 02.01.2015 р. , в тому числі бамперу заднього. При цьому вказаний факт відповідно до норм ГПК та роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України є преюдиційним і доказування не потребує.

Суд зазначає, що відповідно до 24.2 Договору страхування розмір завданих збитків визначається страховиком на підставі, зокрема, Акт огляду ТЗ.

До матеріалів справи позивачем долучено Протокол (акт) огляду транспортного засобу від 21.01.2015р., який проведено оцінювачем ОСОБА_6 з якого вбачається, що внаслідок ДТП ТЗ Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, отримало наступні пошкодження: двері передня права пошкодження лако-фарбового покриття, двері задня права - деформація на площі 47х40 см складна; бампер задній - подряпини. Зазначений акт підписаний власником - ОСОБА_2 та особою, яка проводила огляд - ОСОБА_6

Разом з тим, суд звертає увагу, що у матеріалах справи міститься Протокол (акт) огляду транспортного засобу (Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1) від 06.01.2015 р. який містить перелік пошкоджень отриманих зазначеним ТЗ внаслідок ДТП яке відбулось 02.01.2015 р., а саме: двері передня права - пошкодження лако-фарбового покриття; дверь задня права - деформація складна. Слід зазначити, що даний акт також підписаний оцінювачем ОСОБА_6

Крім того, у матеріалах справи міститься також Протокол (акт) огляду транспортного засобу Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, від 13.01.2015 р., складений ОСОБА_7, з якого вбачається, що огляд проводився у присутності власника зазначеного транспортного засобу ОСОБА_2 та при огляді були виявлені наступні пошкодження: передня права дверка - зчіс ЛКП; задня права дверка - зчіс ЛКП, деформація. Крім того, в акті зазначено, що не відносяться до ДТП - задній бампер зчіс. Зазначений акт підписаний страхувальником ОСОБА_2 та особою, що проводила огляд - ОСОБА_7

Також, у матеріалах справи міститься первинна довідка ДАІ від 02.01.2015 р., відповідно до якої внаслідок ДТП ТЗ Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження, а саме, деформацію задньої правої пасажирської двері та передньої правої пасажирської двері.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу страхового відшкодування в порядку регресу у зазначеному розмірі, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено отримання транспортним засобом Toyota Rav4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під час ДТП 02.01.15 р. інших пошкоджень, окрім встановлених в процесі розгляду справи № 910/15789/15, серед яких пошкодження заднього бампера, сума відшкодування яких в порядку регресу стягнута з відповідача за рішенням суду від 07.07.15 р. у справі № 910/15786/15, а отже, у господарського суду відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» та стягнення з відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки, розміру страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 2298,46 грн.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Господарський суд всебічно і повно розглянувши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду даної справи, та розглянувши позов по суті, дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав, зазначених у позовній заяві, а відтак у задоволенні позову відмовлено по суті.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення складено та підписано 02 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон