РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016Справа №904/11145/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компания"

До Міністерства оборони України

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"Дім страхування"

Про стягнення 81658 грн. 84 коп.

Суддя Лиськов М.О.
Представники :
від позивача: Ратушний В.В, (дов. від 04.01.2016)

від відповідача-1: Остапенко В.В. (дов. № 220/227/д від 11.04.2016)

від відповідача-2: не з`явився

В судовому засіданні 01.06.2016, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" (далі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ Баглійкокс" (далі відповідач1) та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"Дніпроінмед"(далі відповідач2) у якій заявлено вимогу про стягнення заборгованості у сумі 81 658,84 грн., нарахованих позивачем для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Яка сталася за участі наземних транспортних засобів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 було порушено провадження у справі № 904/11145/15 та призначено її до розгляду на 28.01.2016.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2016 замінено первісного відповідача-1 - Публічне акціонерне товариство "ЄВРАЗ Баглійкокс" належним відповідачем-1 Міністерством оборони України та передано справу №904/11145/15 за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

25.03.2016 справа №904/11145/15 надійшла до Господарського суду міста Києва.

За результатом проведення автоматичного розподілу справ, справу №904/11145/15 передано для розгляду судді Лиськову М.О.

Ухвалою суду 29.03.2016 суддя Лиськов М.О. прийняв справу №904/11145/15 до свого провадження, розгляд справи призначив на 13.04.2016.

В судове засідання, призначене на 13.04.2016, представник позивача не з`явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляд справи.

В судове засідання, призначене на 13.04.2016, представник відповідача-1 з`явився та заявив клопотання про відкладення розгляд справи.

В судове засідання, призначене на 13.04.2016, представник відповідача-2 не з`явився, витребувані ухвалою суду документи не надіслав, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

16.05.2016 через канцелярію суду від представника позивача надійшли пояснення, щодо відзиву відповідача-2.

Ухвалою суду розгляд справи відкладено на 18.05.2016.

В судове засідання, призначене на 18.05.2016, представник позивача з`явився та підтримав подане через канцелярію суду подав клопотання про зміну найменування та інформації щодо відповідача-2.

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.05.2016 було змінено назву відповідача-2 з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"Дніпроінмед" на Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"Дім страхування", а також зазначено адресу 49101, м. Дніпропетровськ, вул.. Короленка, 21.

Суд розглянувши вказане клопотання вважає його належним чином обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Окрім того, представник позивача з`явився підтримав заяву про перерозподіл позовних вимог. Вказана заява обґрунтована тим, що відповідно до страхового полісу №АС/8975739 розмір франшизи складає 510 грн., а отже з відповідача-1 підлягає стягненню 32 168,84 грн. та 9 490 грн. з відповідача-2.

Відповідно до 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції встановлено, що статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Отже суд розцінює вказану заяву, як заяви про зменшення та збільшення позовних вимог та здійснює подальший розгляд справи з урахуванням вказаної заяви.

В судове засідання, призначене на 18.052016, представник відповідача-1 з`явився та заявив клопотання про відкладення розгляд справи.

В судове засідання, призначене на 18.05.2016, представник відповідача-2 не з`явився, витребувані ухвалою суду документи не надіслав, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Ухвалою суду, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладав розгляд справи на 01.06.2016.

В судове засідання, призначене на 01.06.2016, представники позивача та відповідача-1 з`явились та надали пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на 01.06.2016, представник відповідача-2 не з`явився, витребувані ухвалою суду документи не надіслав, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв`язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об`єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд,

ВСТАНОВИВ:
03.10.2014 відбулося зіткнення автомобіля ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля УАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно висновку експертного дослідження про визначення вартості майнової шкоди спричиненої в результаті ДТП № 2903/15/15 від 31.03.2015 вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 81 658,84 грн.

Статтею 1 Закону України Про страхування страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 17.11.2014 у справі № 208/8780/14-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. п. 2.9,10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Як свідчать матеріали справи цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу УАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ,, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8975739 (належним чином засвідчена копія полісу містяться в матеріалах справи) застрахована відповідачем-2.

Автомобіль марки УАЗ 3163-337, реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить на праві власності ПАТ «ЄВРАЗ Баглійкокс», однак відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1921 від 28.12.2000 року, Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № 1595-VII від 22.07.2014 року, та наряду військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ПАТ «ЄВРАЗ Баглійкокс» передав вказаний автомобіль у військову частину польової пошти НОМЕР_4 , що підтверджується Актом приймання-передачі автотранспортного засобу від 04.09.2014, Актом технічного стану від 04.09.2014 та довідкою про прийом машин, що належать ПАТ «ЄВРАЗ Баглійкокс».

Із інформаційної довідки щодо військової частини польової пошти НОМЕР_4 та у ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що військова частина польової пошти НОМЕР_4 не є суб`єктом господарювання в розумінні Закони України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України».

В свою чергу ІНФОРМАЦІЯ_2 у своїй відповіді No 950 від 29.02.2016 повідомив, що 16.05.2014 ОСОБА_1 , згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», був призваний до лав Збройних Сил України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Си Україн . Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій (частина 3 статті 3 Закону).

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном встановлений Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Згідно частини 2 статті 3 Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

При цьому, згідно частини 2 статті 2 Законом Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройний Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Виходячи з вказаного володільцем автомобіля марки «УАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , після його надходження до військової частини стало Міністерство оборони України.

Водночас, Законом України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» визначені правові засади здійснення у Збройних Силах України господарської діяльності.

Вищезазначеним Законом визначений порядок ведення військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини), господарської діяльності, метою якої є одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності.

Згідно статті 5 Закону за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина, яка зареєстрована як суб`єкт господарювання, несе відповідальність, передбачену законом та договором.

З урахуванням викладеного та виходячи з того, що військова частина польової пошти В 1603 не є суб`єктом господарювання, відповідальність за спричинену Позивачу майнову шкоду несе Міністерство оборони України.

Також треба зазначити, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, якого було мобілізовано до лав Збройних Сил України, керував транспортним засобом у зв`язку із виконанням свої службових обов`язків, а саме у зв`язку із несенням військової служби. А згідно вказаного вище пункту 6 Постанови не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків.

У відповідності до ст. 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв`язку з укладенням відповідачем-2 полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АС/8975739

, відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля «УАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 ,, а також у зв`язку з перебуванням винної особи у скоєнні ДТП, в трудових відносинах з відповідачем-1, останній має відшкодувати збитки внаслідок ДТП, яка відбулася за участю винуватої особи.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України Про страхування до позивача перейшло право вимоги, яке Страхувальник мав до відповідача-2, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації засобу автомобіля «УАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та відповідача-1 у зв`язку із перебуванням винної особи у трудових відносинах з останнім.

Відповідно до ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Законами України "Про страхування" та "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції, чинній на момент скоєння ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Щодо тверджень відповідачів, що сума відшкодування завданого збитку має бути визначена з урахування коефіцієнту фізичного зносу суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 (пункт 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 вбачається, що рік випуску автомобіля ЗАЗ, державний номер НОМЕР_1 , - 2011, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував семи років. Таким чином, підстав для вирахування зносу в даному випадку немає.

Судом також враховано, що у пункті 7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, однак сторонами не було надано належних та допустимих доказів для встановлення відповідних підстав для визначення коефіцієнту фізичного зносу та відповідно проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АС/8975739 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом 1 000 грн. (тобто два відсотки від суми страхового відшкодування). Таким чином на користь позивача з відповідача-2 підлягає стягненню страхове відшкодування в сумі 49 000 грн.

З відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню кошти в сумі 32 658,84 грн. з розрахунку.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на все вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,
В И Р І Ш И В:
1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Міністерства оборони України ( 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код: 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компания" (53208, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вулиця Електрометалургів, будинок 224 ; ідентифікаційний код: 31337984) грошові кошти: відшкодування 32 658 грн. 84 коп. та судовий збір в сумі 489 грн. 96 коп.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"Дім страхування" (49101, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, вулиця Короленко, будинок 21; ідентифікаційний код: 21870998) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компания" (53208, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вулиця Електрометалургів, будинок 224 ; ідентифікаційний код: 31337984) грошові кошти: відшкодування 49 000 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 734 грн. 93 коп.

4. Видати накази.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складено 07.06.2016

Суддя М.О. Лиськов