номер провадження справи 10/56/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016 Справа № 908/1453/16

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фортуна Лайф , м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький завод гумово - технічних виробів, м. Запоріжжя

про стягнення 5000, 00 грн.

Суддя Т.Г. Алейникова

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1, на підставі довіреності б/н від 15.02.2016 р.;

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення

До господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Фортуна Лайф , м. Київ із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький завод гумово - технічних виробів, м. Запоріжжя про стягнення 5000, 00 грн.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням ОСОБА_1 суддів України № 30 від 26.11.2010р., протоколом автоматичного розподілу справи між суддями від 26.05.2016 р., справу 908/1453/16 передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.05.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 10/56/16, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 08.06.2016 р. об 10 годин 00 хвилин.

Представник позивача у судовому засіданні не зявився, направив заяву про розгляд справ без участі його представника. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав письмовий відзив на позовну заяву та надав платіжні доручення, які підтверджують повну сплату заборгованості.

За заявою сторони розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2016 року між ТОВ «ФОРТУНА ЛАЙФ» (далі - Позивач) та ТОВ «Запорізький завод гумово-технічних виробів» (далі - Відповідач) було укладено договір поставки №1201ф з додатком №1 до нього, на поставку сировини (надалі - товар) у кількості 2970,00 кг на загальну суму 1485000,0 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.1. Договору, поставка товару Позивачем здійснюється

окремими партіями на підставі прийнятих до виконання замовлень від Відповідача.

Поставка Товару здійснюється за рахунок та транспортом Відповідача (п. 4.6. договору).

На умовах договору, позивач виконав свої зобов'язання здійснивши поставку товару у повному обсязі, про що свідчать видаткові накладні та товарно-транспортні накладні на загальну суму 1485000,0 грн. з ПДВ.

Претензій до якості та кількості поставленого товару від Відповідача у день поставки товару та до моменту звернення до суду, на адресу Позивача не надходило.

Відповідно до п. 7.2. Договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом п'яти календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури від Позивача.

Як стверджує позивач у своїй позовній заяві, станом на дату подачі позову, за поставлений товар Відповідачем сплачено 1480000 (один мільйон чотириста вісімдесят тисяч гривень) 00 коп., таким чином у Відповідача виникла заборгованість у сумі 5000 (п'ять) тисяч гривень 00 коп. за поставлений, але не оплачений Товар.

В свою чергу відповідач стверджує те, що на умовах укладеного договору поставки №1201ф та додатком №1 до нього, Позивачем на адресу Відповідача було відвантажено сировину у кількості 2970,00 кг на загальну суму 1485 000,0 грн. з ПДВ., що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними, які додані до позову Позивачем. Претензій по якості та кількості поставленої сировини за зазначеним договором поставки до Позивача не маємо.

Отримавши рахунок-фактуру на оплату поставленої партії сировини, Відповідач здійснив оплату на умовах визначених договором поставки у повному обсязі, про що свідчить виписка по особовим рахункам.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

В силу ст.2 Закону України від 07.07.2010р. N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших нрав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України.

Відповідно до ч.І ст.7 Закону України Про судоустрій і статус суддів України", кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

При цьому, відповідно ст. 614 ЦК України, ст. 218 ГК України, така відповідальність за порушення господарського зобов'язання настає за умови наявності вини в особи, яка його порушила, якщо ця особа не доведе, що вжила всіх належних від неї заходів для належного виконання зобов'язання та недопущення господарського правопорушення.

Суд приходить до висновку про недоведеність факту істотного порушення договору відповідачем. У свою чергу, належних доказів про підтвердження заборгованості у відповідача за зазначеним договором поставки, позивач до позовної заяви не надав.

Натомість відповідачем в достатній мірі обгрунтовано вчинення всіх необхідних заходів щодо своєчасного виконання умов договору. А саме надано виписки по рахункам, які повністю підтверджують своєчасну оплату.

Частиною 1 статті 613 ЦК України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового оборогу, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Стаття 614 ЦК України встановлює, що особа яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявність її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 54 ГПК України встановлено, що подана до господарського суду позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та обставини, якими позивач їх обґрунтовує, тобто предмет та підстави позову.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність .

Таким чином, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю Фортуна Лайф , м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький завод гумово - технічних виробів, м. Запоріжжя відмовити повністю.

Суддя Т.Г. Алейникова