ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа № 917/50/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І. , суддя Плахов О.В.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 - на підставі довіреності від 22.01.2014р.;

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства "Покрова-2006", с. Жуки, Кобеляцький район, Полтавська область (вх. №1072 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 24.03.2016р. у справі №917/50/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Полтава

до відповідача: Фермерського господарства "Покрова-2006", с. Жуки, Кобеляцький район, Полтавська область

про стягнення 43 854,56 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.03.2016р. у справі №917/50/16 (суддя Гетя Н.Г.) позов задоволено; стягнуто з Фермерського господарства "Покрова-2006" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 40 965,12 грн. інфляційних, 2 889,44 грн. 3% річних; стягнуто з Фермерського господарства "Покрова-2006" до Державного бюджету України 1 378,00 грн. судового збору.

Рішення суду з посиланням на положення статті 625 Цивільного кодексу України мотивовано тим, що позивачем правомірно було заявлено до стягнення 40 965,12 грн. інфляційних та 3% річних у розмірі 2 889,44грн., оскільки відповідачем було порушено терміни оплати вартості поставленого товару за договором купівлі-продажу засобів захисту рослин від 24.04.2014р.

ОСОБА_3 господарство "Покрова-2006" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 24.03.2016р. у справі №917/50/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що рішенням господарського суду Полтавської області від 11.08.2015р. у справі №917/1132/15 було вирішено спір між тими ж сторонами про стягнення з відповідача на користь позивача курсової різниці, що за своєю правовою природою і є інфляційними, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог у даній справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2016р. у справі №917/50/16 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 25.05.2016р.

23.05.2016р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№5214), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги Фермерського господарства "Покрова-2006" відмовити, рішення господарського суду Полтавської області від 24.03.2016р. у справі №917/50/16 залишити без змін.

На підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.05.2016р. у звязку з відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Здоровко Л.М., судді Бородіної Л.І., судді Плахова О.В.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 25.05.2016р. представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги відповідача, вважає рішення господарського суду першої інстанції цілком обґрунтованим та законним та просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що сторони були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи (т.1 а.с.69-70), а також на те, що незявлення у судове засідання апеляційної інстанції представників сторін не тягне за собою перенесення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2014р. між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 господарством "Покрова-2006" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу засобів захисту рослин (надалі - договір) (т.1 а.с. 8).

За умовами вказаного договору ФОП ОСОБА_2 (продавець) відпускає, а ФГ "Покрова-2006" (покупець) купує товар, а саме засоби захисту рослин (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору, загальна кількість товару визначається згідно специфікації (додаток №1 до договору).

Відповідно до умов специфікації від 24.04.2014р., яка є додатком №1 до договору ( т.1 а.с.9) , ФОП ОСОБА_2 (продавець) відпускає ФГ "Покрова-2006" (покупець) наступні товари: Альфа-Стандарт - тарна одиниця виміру 5,0л. ( 130л.) за ціною 122,37грн.- вартістю 15 908,10грн., ПДВ 3 181,62грн., загальна вартість 19 089,72грн.; Альфа-Стар - тарна одиниця виміру 0,5кг (6,50кг) за ціною за один кг 826,00 грн. вартістю 5 369,00грн., ПДВ- 1 073,80грн. загальною вартістю 6 442,80грн.; Еталон - тарна одиниця виміру 20л. (640,00л.) за ціною за одиницю 98,88грн., вартістю 63 283,20грн., ПДВ 12 656,64грн. загальною вартістю - 75 939,84грн.; Отаман - тарна одиниця виміру 20л. (800л.) за ціною за одиницю 71,27грн., вартістю 57 016,00грн., ПДВ 11 403,20грн. загальною вартістю 68 419,20грн. (загальна вартість з ПДВ 169 891,56грн.)

Відповідно до пункту 1.3. договору, загальна вартість товару (разом з вартістю тари, упаковки, податком на додану вартість згідно умов договору) складає 169 891,56грн.

Покупець зобовязується здійснити повну оплату за товар в розмірі 169 891,56грн до 15.10.2014р. (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пункту 2.4 договору, у випадку збільшення міжбанківського курсу долара США стосовно гривні з моменту підписання сторонами специфікацій по договору на день проведення розрахунку ціна на неоплачений товар підлягає зміні, у звязку з чим сторони узгодили, що здійснюється зміна ціни товару за наступною формулою Р=(К1/К2)*Р1, де

Р зміна суми в гривнях на день оплати;

Р1 вартість товару на момент підписання специфікації;

К1- гривня до долару США за міжбанківським курсом на день оплати;

К2 гривня до долару США за міжбанківським курсом на день підписання специфікації до договору.

Зміна ціни не потребує укладення сторонами додаткової угоди та набирає чинності негайно. Міжбанківський курс гривні до долара США визначається згідно сайту www.bank.ua.

Пунктом 5.1 договору, сторони погодили, що покупець, за прострочку оплати поставленого товару у встановлений цим договором термін, платить на користь продавця пеню у розмірі 0.5% за добу від суми непогашеного боргу.

29.05.2014р. між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 господарством "Покрова-2006" (покупець) було укладено додаткову угоду до Договору (надалі - додаткова угода), відповідно до умов якої продавець відпускає, а покупець купує засоби захисту рослин, а саме: Нокаут (пункт 1 Додаткової угоди).

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди, загальну вартість товару складає 13 467,60грн., в тому числі ПДВ 20% - 2 244,60грн.

Згідно специфікації від 29.05.2014р., яка є додатком №1 до договору (т.1 а.с.11), ФОП ОСОБА_2 (продавець) відпускає ФГ "Покрова-2006" (покупець) наступні товари: Нокаут - тарна одиниця виміру 5,0л. ( 75,00л.) за ціною 149,64грн. - вартістю 11 223,00грн., ПДВ 2 244,60грн., загальна вартість 13 467,60грн.

Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що покупець зобовязується здійснити оплату за товар в розмірі 13 467,60грн. до 15.10.2014р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.08.2015р. у справі №917/1132/15 встановлено, що відповідач ОСОБА_3 господарство "Покрова - 2006" в порушення умов договору та додаткової угоди не своєчасно та не в повному обсязі виконав свої зобовязання щодо оплати вартості поставленого товару.

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2015р. між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (Сторона 1) та ОСОБА_3 господарством "Покрова-2006" (Сторона 2) було укладено акт зарахування зустрічних однорідних вимог (надалі - ОСОБА_1) (т.1 а.с.15).

Відповідно до пункту 1 ОСОБА_1, Сторона 1 має перед Стороною 2 непогашене грошове зобовязання у сумі 145 773,47грн., з урахуванням ПДВ 24 295,58грн., яке виникло на підставі Договору №5 від 22.10.2014р. на відвантаження Стороною 2 в адресу Сторони 1 ТМЦ "Кукурудза".

Відповідно до пункту 2 ОСОБА_1, Сторона 2 має перед Стороною 1 непогашене грошове зобовязання у сумі 203 338,82грн, в тому числі ПДВ 33 889,80грн., яке виникло на підставі договору поставки від 24.04.2014р.

Згідно з пунктом 5 ОСОБА_1 сторони погодили, що керуючись статтею 601 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобовязаннями, зазначеними у зазначених у пункті 1 та пункті 2 цього ОСОБА_1, у сумі 145 773,47грн., з урахуванням ПДВ 24 295,58грн, і таким чином зобовязання сторони 2 вважається таким, що зменшено частково на грошову суму зазначену у пункті 1 цього ОСОБА_1.

У звязку з порушенням строків виконанням умов договору ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ФГ "Покрова-2006" 332 612,82грн., з яких 37 585,69грн. основного боргу, 22 899,39грн. пені за період з 15.10.2014р. по 15.04.2015р., 272 127,74грн. курсової різниці.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.08.2015р. у справі №917/1132/15 позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 господарства "Покрова-2006" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 основну заборгованість у сумі 37 585,69грн., пеню у розмірі 22 102,63 грн., в іншій частині відмовлено з посиланням на те, що вартість поставленого товару була відображена в грошовій одиниці - гривні, без зазначення еквіваленту вартості товару в доларах США.

13.01.2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Фермерського господарства "Покрова-2006" 40 965,12грн. інфляційних та 2 889,44 грн. 3% річних, оскільки залишок неоплаченої суми у розмірі 37 585,69грн. було сплачено лише 06.01.2016р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.03.2016р. у справі №917/50/16 задоволено позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязок.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних та трьох процентів річних входять до складу грошових зобовязань і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору та нараховуються незалежно від вини боржника.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 15.10.2014р. по 06.01.2016р. відповідає обставинам справи та чинному законодавству України, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 2 889,44грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 40 965,12грн., колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що рішенням господарського суду Полтавської області від 11.08.2015р. у справі №917/1132/15 було відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення курсової різниці, оскільки курсова різниця за своє правовою природою є інфляційними втратами, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних у розмірі 40 965,12грн. не підлягають задоволенню.

Пунктом 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова) встановлено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відповідно до пункту 7.1 Постанови, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Приписами пункту 8.1 Постанови встановлено, що вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Оскільки, предметом позову у справі №917/1132/15 було стягнення курсової різниці, у задоволенні якої було відмовлено, з тих підстав, що вартість поставленого товару була відображена в грошовій одиниці - гривні, без зазначення еквіваленту вартості товару в доларах США, позивач правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних у розмірі 40 965,12грн.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що інфляційні втрати є компенсацією від знецінення грошових коштів.

Індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що наданий позивачем розрахунок за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року відповідає обставинам справи та чинному законодавству України, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 40 965,12грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 24.03.2016р. у справі № 917/50/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Покрова-2006" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 24.03.2016р. у справі №917/50/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 30.05.2016р.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Плахов О.В.