ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.05.2016 Справа № 920/350/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Сумиобленерго в особі філії Шосткинський район електричних мереж Публічного акціонерного товариства Сумиобленерго, м. Шостка, Сумська область,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Пенталак, м. Шостка, Сумська область,

про зобовязання укласти договір,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_2 (довіреність № 10-19/17-Д/83 від 30.06.2015);

Від відповідача директор ОСОБА_3;

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд зобовязати відповідача укласти з позивачем договір про спільне використання технологічних електричних мереж на умовах поданого проекту цього договору № 29 від 10.02.2016, в редакції, запропонованій позивачем.

Позивач підтримує позовні вимоги повністю.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву від 14.04.2016, в якому зазначає, що між сторонами укладений договір № 29 від 15 липня 2010 року про спільне використання технологічних електричних мереж, який діє на даний час, про що позивача було повідомлено листом від 20.01.2016.

Відповідач подав заяву (вх. № 5145 від 31.05.2016) про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, суд встановив:

05.02.2016 між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії № 241147, згідно з п. 8.1.1. якого сторони узгодили, якщо до технологічних електричних мереж споживача приєднані електроустановки інших споживачів (субспоживачів), відносини між споживачем та постачальником регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж.

Згідно з додатком № 7 до договору про постачання електричної енергії № 241147 у схемі електропостачання електроустановок відповідача присутній субспоживач ТОВ «Переробка технічних відходів».

Листом № 66-19/719 від 25.02.2016 позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір № 29 від 10.02.2016 про спільне використання технологічних електричних мереж.

Відповідач відмовив в укладенні договору № 29 від 10.02.2016, посилаючись на те, що між сторонами укладений договір № 29 від 15 липня 2010 року про спільне використання технологічних електричних мереж, який діє на даний час, про що позивача було повідомлено листом від 20.01.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що договір № 29 від 15 липня 2010 року не продовжений на 2016 рік. Разом з цим, обовязок власника мереж укласти з електропередавальною організацією договір про спільне використання технологічних електричних мереж встановлено законодавством, а ухилення від приписів закону є підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Згідно з частинами 3, 4, 6 ст. 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у ч. 1 цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Статтею 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 184 Господарського кодексу України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно зі ст. 26 Закону України Про електроенергетику, споживач (власник мереж, які використовуються для передачі електричної енергії іншим суб'єктам господарювання, населенню) зобов'язаний укласти з електропередавальною організацією, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, договір про спільне використання технологічних електричних мереж.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року N 28.

Пунктом 1.10. Правил визначено, що електропередавальна організація, що здійснює діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами в межах закріпленої території здійснення ліцензованої діяльності забезпечує передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та технологічними електричними мережами інших власників, які не мають ліцензій на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами.

Для забезпечення передачі електричної енергії електричними мережами, що не належать електропередавальній організації, між електропередавальною організацією та відповідним власником мереж, який не має ліцензії на здійснення діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, укладається договір щодо спільного використання електричних мереж.

Згідно з п. 1.7. Правил, у разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією відносини між власником цих мереж та електропередавальною організацією, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору (додаток 2).

Основний споживач не має права відмовити електропередавальній організації, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж, а субспоживачу у разі дотримання ним вимог цих Правил в укладенні (переукладенні) договору про технічне забезпечення електропостачання споживача в передбачених цими Правилами випадках.

Згідно з абзацом першим пункту 5.15 розділу 5 Правил відносини сторін у разі передачі (транзиту) електропередавальною організацією електричної енергії технологічними електричними мережами власника електричних мереж (споживача, основного споживача) регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, який електропередавальна організація зобов'язана укласти з відповідним власником технологічних електричних мереж.

Водночас підпункт 20 пункту 10.2 Правил покладає на споживача електричної енергії обов'язок у разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією укласти з останньою договір про спільне використання технологічних електричних мереж.

Разом з цим, судом встановлено, що 15.07.2010 між відповідачем (як власником електричних мереж) та позивачем укладений договір про спільне використання технологічних електричних мереж №29, за умовам якого відповідач зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача або інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а останній зобовязаний своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов договору.

Згідно додатків до вказаного договору субєктом господарювання, передачу електроенергії якому забезпечує позивач є ТОВ «Переробка технічних відходів».

Згідно з п. 10.4. договору № 29 від 15.07.2010, останній укладається на строк до 31 грудня 2010 року, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Судом встановлено, що протягом дії договору, жодна із сторін не заявляла про його розірвання.

Більше того, 08.07.2015 між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору про спільне використання технологічних електричних мереж №29 від 15.07.2010 про викладення в новій редакції додатку № 3 порядку розрахунку оплати обґрунтованих витрат власнику мереж на передачу електричної енергії на 2015 рік, довідки про баланс споживання та передачі електричної енергії за 2013 рік, кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж з розшифровкою за 2013 рік, які вважаються невід'ємними частинами договору з 01.01.2015.

У п. 2 вказаної додаткової угоди сторони узгодили, що інші умови договору, які не обумовлені у цій додатковій угоді, залишаються незмінними і сторони підтверджують щодо них свої права, відповідальність та зобовязання (а.с. 43).

Доказів звернення до відповідача за місяць до закінчення терміну дії договору, (до грудня 2015 року) з заявою про відмову від договору або його перегляд (переукладення) позивач не подав, як і доказів розірвання чи визнання недійсним договору № 29 від 15.07.2010, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, виходячи з умов п. 10.4. договору № 29 від 15.07.2010, останній є продовженим на 2016 рік.

Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини врегульовані сторонами згідно договору про спільне використання електричних мереж №29 від 15.07.2010, який є діючим на момент розгляду справи, тому приведення договірних відносин між сторонами у відповідність до норм діючого законодавства повинно узгоджуватись з додержанням вимог статті 188 Господарського кодексу України та статті 11 Господарського процесуального кодексу України (внесення змін до договору).

Звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також має бути передбачений приписами ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором.

З огляду на встановлений судом факт існування між сторонами договірних відносин на підставі договору про спільне використання електричних мереж №29 від 15.07.2010, який є діючим, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, не є таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно зі ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 02.06.2016

Суддя Є.А. Жерьобкіна