ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.05.2016 р. Справа № 914/3489/14

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ, у справі № 914/3489/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго, м. Львів

про: стягнення 13200135,46 грн.

Суддя Артимович В.М.

Секретар судового засідання Струк Н.Р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 представник;

від ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України: не зявився.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/3489/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, до Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго, м. Львів, про стягнення 13200135,46 грн.

Рішенням суду від 09.12.2014 р. позов задоволено частково, стягнуто з Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 10388891,71 грн. заборгованості, 577737,78 грн. трьох процентів річних, 1491148,58 грн. інфляційних, 867631,98 грн. пені та 73053,12 грн. судового збору, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

13.08.2015 р. на розгляд суду надійшла скарга ЛКП Залізничнетеплоенерго на дії та бездіяльність органів Державної виконавчої служби.

Ухвалою суду від 14.08.2015 р. скаргу ЛКП Залізничнетеплоенерго залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою господарського суду Львівської області від 14.08.2015 р. ЛКП Залізничнетеплоенерго подало апеляційну скаргу, якою просило скасувати ухвалу суду від 14.08.2015 р. та передати її на розгляд господарського суду Львівської області.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.10.2015 р. апеляційну скаргу ЛКП Залізничнетеплоенерго задоволено, ухвалу господарського суду Львівської області від 14.08.2015 р. скасовано, справу направлено для розгляду до господарського суду Львівської області.

Матеріали справи № 914/3489/14 поступили до господарського суду Львівської області 03.11.2015 р. Автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Артимовича В.М.

Ухвалою суду від 06.11.2015 р. прийнято скаргу до розгляду, розгляд скарги призначено на 02.12.2015 р.

25.11.2015 р. на розгляд суду представник відповідача подав письмові пояснення у даній справі.

16.12.2015 р. на розгляд суду представник відповідача подав клопотання з проханням долучити до матеріалів справи ряд документів.

21.01.2016 р. на розгляд суду представник відповідача подав клопотання з проханням долучити до матеріалів справи ряд документів.

03.02.2016 р. на розгляд суду представник відповідача подав клопотання з проханням долучити до матеріалів справи ряд документів.

08.02.2016 р. на розгляд суду від ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України надійшли ряд документів для долучення до матеріалів справи.

25.02.2016 р. на розгляд суду представник відповідача подав клопотання з проханням долучити до матеріалів справи ряд документів.

21.03.2016 р. на розгляд суду представник відповідача подав клопотання з проханням долучити до матеріалів справи ряд документів.

12.04.2016 р. на розгляд суду представник відповідача подав письмові пояснення у даній справі.

11.05.2016 р. скаржник через канцелярію суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судове засідання 11.05.2016 р. зявилися представники позивача та відповідача, надали пояснення по суті справи. Представник відповідача просив задоволити подану ним скаргу з підстав, наведених у заяві. Державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України не зявився в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. В судовому засіданні 11.05.2016 р. суд оголосив перерву до 11.05.2016 р. до 17 год. 30 хв. Після перерви в судове засідання представники сторін не зявилися.

У поданій скарзі від 07.08.2015 р. відповідач просить суд зупинити виконавче провадження № 47119354 до прийняття рішення по суті поданої скарги; зобовязати орган ДВС зупинити виконавче провадження, про що винести відповідну ухвалу; визнати недійсною постанову від 16.07.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору, а дії органу ДВС щодо винесення даної постанови незаконними; зобовязати орган ДВС скерувати наказ господарського суду Львівської області від 13.03.2015 р. для виконання у ВПВР ДВС ГУЮ у Львівській області. Пізніше, 25.11.2015 р. скаржник подав пояснення по суті скарги з проханням припинити провадження стосовно п.п. 1, 2, 3 прохальної частини скарги відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки постановою ВПВР Департаменту ДВС МУЮ від 24.09.2015 р. зупинено виконавче провадження № 47119354 до 01.01.2016 р. згідно з п. 13 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі ухвали господарського суду Львівської області від 26.08.2015 р., якою відстрочено виконання рішення від 09.12.2014 р.

Розглянувши матеріали скарги, суд встановив наступне.

Постановою ВПВР ДВС України від 03.04.2015 р. відкрито виконавче провадження про примусове виконання наказу від 13.03.2016 р. у справі № 914/3489/14, відповідно до якого стягнуто з відповідача на користь позивача 10388891,71 грн. заборгованості, 577737,78 грн. трьох процентів річних, 1491148,58 грн. інфляційних, 867631,98 грн. пені та 73053,12 грн. судового збору. Постановою боржнику встановлено семиденний термін з моменту відкриття виконавчого провадження для самостійного виконання наказу.

ВПВР ДВС України винесено також постанову від 03.04.2015 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням від 29.12.2014 р. за № 14 боржником сплачено частково основний борг в сумі 6000000,00 грн., тому на час відкриття виконавчого провадження сума основного боргу становила 4388891,71 грн., а всього за рішенням суду 7398463,17 грн. Про вказане орган ДВС повідомлений листом від 10.04.2015 р. за № 10/1094.

ЛКП «Залізничнетеплоенерго» внесено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу». Згідно п. 3.4 ст. 3 згаданого закону процедуру погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу продовжено до 01.09.2015 р. Копія виписки з даного реєстру долучена до листа від 10.04.2015 р. за № 10/1094, що направлений боржником органу ДВС.

16.07.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору із боржника в розмірі 739846,31 грн.

Боржник зазначає, що вказана постанова на його адресу не надіслана. Скаржник вважає дії органу ДВС щодо винесення даної постанови незаконними, оскільки основний борг сплачено в повному обсязі в добровільному порядку, зокрема, 6000000,00 грн. ще до відкриття виконавчого провадження, а 06.07.2016 р. підприємством здійснено оплату основного боргу в повному обсязі, про що листом від 06.07.2015 р. за № 10/1695 повідомлено орган ДВС з долученням платіжних доручень. Крім того, зазначає, що залишок боргу складає 3009571,46 грн. (пеня, три проценти річних, інфляційні втрати), що підлягають списанню згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 14.05.2015 р. за № 423-УШ, яким внесено зміни до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», відповідно до якого штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом продажу за умови виконання вимог закону.

24.09.2015 р. зупинено виконавче провадження до 01.01.2016 р. згідно з п. 13 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі ухвали господарського суду Львівської області від 26.08.2015 р., якою відстрочено виконання рішення від 09.12.2014 р.

Крім того, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» предявило позов до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про зобовязання вчинити дії, який повязаний зі справою № 914/3489/14. Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.10.2015 р. порушено провадження у справі №910/26135/15. Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.12.2015 р. та ухвалою від 24.12.2015 р. у справі № 910/26135/15 про зобовязання вчинити дії заяву ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково та заборонено ВПВР ДДВС МУЮ вчиняти заходи по примусовому виконанню наказу від 13.03.2015 р. у справі № 914/3489/14 та зупинити ВП № 47119354 до вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі № 910/26135/15 законної сили.

Постановою державного виконавця від 13.01.2016 р. зупинено виконавче провадження № 47119354.

Рішенням господарського суду м. Києва від 29.12.2015 р. у справі № 910/26135/15 позовні вимоги задоволено частково, зобовязано ПАТ «НАК «Нафтогаз України» списати ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 867631,98 грн. пені, що підлягає стягненню на підставі рішення господарського суду Львівської області від 09.12.2014 р. у справі № 914/3489/14.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. у справі № 910/26135/15 рішення господарського суду м. Києва від 29.12.2015 р. змінено в частині розподілу судових витрат, в інній частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2016 р. касаційні скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ЛКП «Залізничнетеплоенерго» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 29.12.2015 р. у справі № 910/26135/15 залишено без задоволення.

Ухвалою від 14.04.2016 р. заяву Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго про визнання наказу на примусове виконання рішення таким, що не підлягає виконанню частково від 16.03.2016 р. за № 10/572 задоволено частково; визнано таким, що не підлягає виконанню наказ на примусове виконання рішення від 09.12.2014 р. у справі № 914/3489/14, виданий господарським судом Львівської області 13.03.2015 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) до Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго (79054, м. Львів, вул. С. Петлюри, буд. 4А, ) в частині стягнення основної заборгованості в сумі 4388891,71 грн. та пені в сумі 867631,98 грн.; клопотанні про зупинення виконавчого провадженя ВП № 47119354 по примусовому виконанню наказу, виданого господарським судом Львівської області 13.03.2015 р. у справі № 914/3489/14 відмовлено.

Заслухавши присутніх представників, розглянувши матеріали скарги, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строку рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 р. за N 14 зазначає, що відповідно до статей 45, 46 Закону витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Суд вважає скаргу підставною, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла станом на 03.04.2015 р. виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктом 15 статті 37 вищезгаданого Закону, до закінчення строку дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

На строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства із стягнення заборгованості, яка виникла до 1 січня 2013 року, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, яка виникла до 1 січня 2011 року, і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України (абз. 6 п. 3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу"). Як встановлено рішенням суду заборгованість виникла до 01.01.2013 р.

ОСОБА_1, державним виконавцем провадження не було зупинено.

У свою чергу державний виконавець у листі від 10.06.2015р., що адресований скаржнику, вказує, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла з 14.05.2015 р.). ОСОБА_1, ч. 3 ст. 37 згаданого Закону зазначає, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 15 частини першої цієї статті, не зупиняється за рішеннями про виплату заробітної плати, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та в разі стягнення заборгованості перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та/або її дочірнім підприємством, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії.

Суд вважає вказані твердження державного виконавця необґрунтованими, оскільки на дату відкриття виконавчого провадження, тобто станом на 03.04.2015 р., державний виконавець зобовязаний був зупинити виконавче провадження відповідно до вимог закону в редакції, що діяла на час відкриття виконавчого провадження.

Протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться (ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Доказів зворотнього ВПВР ДДВС МЮУ не подав, проти доводів наведених у скарзі не заперечив, обставини, якими обґрунтовано підстави оскарження прийнятої органом ДВС постанови не спростував.

Отже, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України за наслідками розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби виноситься ухвала.

Згідно п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відтак, враховуючи наведене вище, скарга заявника підлягає частковому задоволенню.

Пункт 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України зазначає, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи пояснення скаржника від 25.11.2015 р., суд вважає за необхідне в частині п.п. 1, 2, 3 скарги провадження припинити відповідно до ст. 80 ГПК України, оскільки постановою ВПВР Департаменту ДВС МУЮ від 24.09.2015 р. зупинено виконавче провадження № 47119354 до 01.01.2016 р. згідно з п. 13 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі ухвали господарського суду Львівської області від 26.08.2015 р., якою відстрочено виконання рішення суду від 09.12.2014 р.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 80, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Скаргу Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ, у справі № 914/3489/14 від 07.08.2015 р. задоволити частково.

2. Визнати недійсною постанову, винесену 16.07.2016 р. Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з боржника - Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго виконавчого збору у розмірі 739846,31 грн.

3. В решті вимог скарги провадження припинити.

Суддя Артимович В.М.