ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.05.16р. Справа № 904/3334/14

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Трейд Україна", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холлеман Україна", м. Дніпропетровськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" Державне зовнішньоторговельне та інвестиційне підприємство "Промоборонекcпорт", м. Київ

про стягнення заборгованості 91 209,21 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Холлеман Україна", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Трейд Україна", м. Дніпропетровськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Харків

про стягнення 160 822,50 грн.

Головуючий колегії: суддя - Воронько В.Д.

Члени колегії: судді - Суховаров А.В., Євстигнеєва Н.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 04.11.2014, представник;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 02.12.2015, представник;

слухач ОСОБА_4;

слухач ОСОБА_5;

від 3 особи-1: не з'явився;

від 3 особи-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

19.05.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Трейд Україна" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холлеман Україна" про стягнення 91 209,21 грн, із яких 79156,00 грн - основний борг, 2374,67 грн інфляційні, 1366,25 грн пеня, 3 % річних в розмірі 312,29 грн.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору транспортного експедирування №200214/1 від 20.02.2014 в частині забезпечення виконання транспортування майна відповідним транспортом.

24.06.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Холеман Україна" звернулось до господарського суду із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Трейд Україна" про стягнення неустойки та збитків.

Ухвалою господарського суду від 25.06.2014 прийнято зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Холеман Україна", м. Дніпропетровськ для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області області від 03.12.2014 у справі № 904/3334/14 первісний позов задоволено частково; присуджено до стягнення з ТОВ "Холлеман Україна" на користь ТОВ "Авто-Трейд Україна" суму 79 156,00 грн, витрати по оплаті за проведення судової експертизи в розмірі 1346,12 грн. та судовий збір в розмірі 1738 грн; в решті позовних вимог - відмовлено та в задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 скасовано в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, прийнято нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задоволено частково шляхом стягнення з ТОВ "Авто-Трейд Україна" на користь ТОВ "Холлеман Україна" 8020,00 грн штрафу за простій транспортних засобів. В іншій частині вимог зустрічного позову відмовлено. В решті (в частині первісного позову) рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2015 у справі № 904/3334/14 касаційні скарги сторін задоволено частково. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 у справі №904/3334/14 скасовано в частині задоволення вимог первісного позову про стягнення 79156,00 грн попередньої оплати та в частині вимог зустрічного позову про стягнення 98646,00 грн неустойки (штрафу). Справу №904/3334/14 передано на новий розгляд в зазначеній частині позовних вимог до господарського суду Дніпропетровської області і саме ці вимоги розглядаються судом при новому розгляді. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 у справі №904/3334/14 залишено без змін в частині відмови у задоволенні вимог первісного позову про стягнення 1366,25 грн пені, 2374,67 грн інфляційних втрат та 3% річних в сумі 312,29 грн, а також в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову про стягнення 5000,00 грн збитків.

За результатами розподілу автоматизованого системного документообігу суду у відповідності до вимог ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України дана справа передана на розгляд судді Воронько В.Д.

17.12.2015 зустрічний позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог на суму курсової різниці гривні до євро на день розгляду справи, а саме штраф за відмову від перевезення дорівнює 5650,00 євро, що на момент подання зустрічної заяви еквівалентний 147747,50 грн та штраф за одну добу простою в розмірі 250 євро за кожний транспортний засіб, тобто 500 євро, який еквівалентний 13075,00 грн, що разом складає 160822,50 грн.

Суд розглянувши заяву, дійшов висновку, що вона не суперечить приписам ст. 22 ГПК України, а тому прийнята та врахована при вирішенні спору по суті.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2016 розгляд справи №904/3334/14 призначено колегіально.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 85 від 04.02.2016 автоматизованою системою визначено наступний склад колегії: головуючий колегії суддя - Воронько В.Д., судді Суховаров А.В., Фещенко Ю.А.

Ухвалою суду від 08.02.2016 справу прийнято визначеним складом колегії до свого провадження.

Відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження керівника апарату суду №238 від 30.03.2016, здійснено повторний автоматизований розподіл для визначення судді з метою заміни судді Фещенко Ю.А. через проходження нею підготовки суддів. Автоматизованою системою визначено наступний склад колегії: головуючий колегії суддя - Воронько В.Д., судді Суховаров А.В., Євстинеєва Н.М.

Ухвалою суду від 30.03.2016 визначена колегія суддів прийняла справу до свого провадження та призначила її до розгляду на 26.04.2016 о 14:00.

Всі учасники судового процесу не забезпечили участі своїх повноважних представників у судовому засіданні.

До початку судового засідання, призначеного на 26.04.2016, позивач (зустрічний відповідач) надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату через зайнятість його представника в іншому судовому засіданні.

Відповідач (зустрічний позивач) та треті особи причини неявки суду не повідомили, однак під час судового засідання (14:17) канцелярією суду за допомогою телефонного зв'язку було повідомлено, що первісним відповідачем (зустрічним позивачем) о 14:05 було подано клопотання про здійснення аудіофіксації судового засідання, а також заперечення проти відкладення розгляду справи та проведення судового засідання у призначений час.

Розглянувши подані відповідачем (зустрічним позивачем) заперечення судова колегія зауважила, що незважаючи на наполегливість відповідача у проведенні судового засідання, (яке, до речі, є безпідставним та необгрунтованим, оскільки справа розглядалася судом у призначений день та час, що підтверджується протоколом судового засідання від 26.04.2016), його представник не з'явився без пояснення причин.

З огляду на що судова колегія, порадившись на місці, зазначила, що засідання відповідно до ч. 8 ст. 811 ГПК України, у випадку неявки у судове засідання всіх учасників судового процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. До того ж, первісним відповідачем (зустрічним позивачем) ця заява була подана вже під час судового засідання, що підтверджується часом реєстрації поданих первісним відповідачем документів.

Хід судового засідання 30.05.2016 фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

20.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Трейд Україна" (далі-позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Холеман Україна" (далі - відповідач за первісним позов, позивач за зустрічним позовом, перевізник) було укладено договір транспортного експедирування № 200214/1 (далі за текстом договір), за умовами якого Перевізник (ТОВ "Холеман Україна") зобов'язується від свого імені за рахунок коштів Клієнта ТОВ "Авто-Трейд Україна" здійснити комплекс робіт з організації перевезення вантажу автомобілями в міських, міжміських і міжнародних повідомленнях (далі - Послуги), а Клієнт сплачує ці послуги.

Згідно з п. 2.1. Договору, перевізник повинен виконувати доручення клієнта за вантажними автоперевозками належної якості та у встановлені строки, у відповідності з його транспортними заявками.

Згідно з п.1.3 договору клієнт предявляє, а перевізник приймає до перевезення вантаж на підставі заявки, яка являється невідємною частиною договору.

Відповідно до п.п.2.2, 2.3, 2.4, 2.6 договору перевізник зобовязався також здійснювати контроль правильності укладки, надійності кріплення вантажу в кузові автомобіля та перевірку відповідності вантажу супровідним документам, дотримуватися умов перевезення вантажу, вказаних у заявці, доставляти вантажі до пунктів призначення в строки, вказані в заявці та подавати під завантаження справний рухомий склад, який відповідає типу вантажу, що підлягає перевезенню.

В п.п.3.1, 3.3, 3.5 договору сторонами узгоджені зобовязання клієнта по своєчасному направленню перевізнику заявки, у тому числі, з зазначенням найменування, ваги і габаритів вантажу, типа рухомого складу та інших відомостей для організації конкретного перевезення, повідомленню перевізника про відмову від раніше замовленого автотранспорту при міжнародних перевезеннях не менш як за 48 годин до строку його представлення, організації та забезпечення: безпечного ведення завантажувально-розвантажувальних робіт на території складів, недопущення при цьому простою автомобілів під завантаженням та розвантаженням більш ніж кількості годин, яка вказана в заявці, правильної компоновки, комплектації та маркування вантажу, якості завантаження, укладання та пакування вантажу таким чином, щоб виключати його псування, бій, знищення та пошкодження під час руху автомобіля.

П.4.3 договору передбачена відповідальність клієнта за кожний день простою з його вини у вигляді сплати перевізнику штрафу в розмірі 250 євро по комерційному курсу на день оплати за кожну добу простою, якщо інше не обумовлено заявкою.

Згідно з п. 5.2 заявок замовник у разі затримки транспорта під завантаженням чи розвантаженням більше ніж 12 годин з його вини сплачує перевізнику пеню у розмірі 250 євро.

Відповідно до п.6.1 договору оплата послуг перевізника здійснюється за договірними цінами у строки, узгоджені в заявці.

Згідно з п.10.4 договору кожна з сторін має право залучати для забезпечення виконання своїх зобовязань третіх осіб лише у випадку письмової згоди іншої сторони.

Виходячи з умов договору, позивач за первісним позовом надав відповідачу заявки №№82, 83 від 25.02.2014 на прийняття до перевезення фюзеляжу вертольотів МИ-24 довжиною 10 м, шириною 3.5 м та висотою 3.0 м.

У поданих заявках тип транспортних засобів визначено як тягач DAF, напівпричеп-платформа, реєстраційний номер: тягач WJ 1071А, напівпричеп-платформа WJ 953АF, водій: ОСОБА_6 та тягач DAF, напівпричеп-платформа, реєстраційний номер: тягач WJ 96274, напівпричеп-платформа LRУ 67 UJ, водій: ОСОБА_7, дати завантаження: 26.02.2014, дати розвантаження: 02.03.2014.

Відповідно до п.п.4.1, 4.4 заявок повна вартість перевезень складає по 5650 євро, умови оплати: 50 процентів попередня оплата 2825 євро, 50 процентів по факту проходження пунктів пропуску 2825 євро.

П.п.5.1 заявок встановлено, що у разі відмови від перевезення після підписання заявок замовник сплачує пеню в розмірі 50 процентів від суми фрахту.

26.02.2014 відповідачем позивачу на оплату послуг виставлені рахунки №№82, 83 на суми по 79156 грн, які оплачені останнім в повному обсязі згідно з платіжним дорученням № 2676 від 26.02.2014.

27.02.2014 відповідачем на адресу позивача направлено повідомлення №270 про те, що на виконання заявок №№82, 83 від 25.02.2014 ним були надані два транспортних засоби, призначених для транспортування фюзеляжів вертольотів МИ-24 (габарити тралу: довжина 13 м, ширина 2.55 м, висота 0.8 м), однак завантаження цих засобів відправником не здійснюється.

Листом №270214/4 від 27.02.2014 позивач просив відповідача відізвати транспортні засоби з метою запобігання простою з посиланням на неможливість здійснення перевезення вказаного вище вантажу безпосередньо даними засобами.

28.02.2014 на вимогу позивача відповідачем повернуто грошові кошти в сумі 79156 грн згідно з платіжним дорученням №5220 від 28.02.2014.

Вимоги позивача засновані на висновках дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" державного підприємства зовнішньоторговельного та інвестиційного підприємства "Промоборонекспорт", наведених в листі від 27.02.2014 №РОЕ-30.3/673/1 стосовно невідповідності представлених відповідачем транспортних засобів за своїми технічними характеристиками умовам перевезення даного виду вантажу та відмови від перевезення цього вантажу даними транспортними засобами.

Викладені обставини слугували визначальними для звернення ТОВ"Авто-Трейд Україна" з позовом до господарського суду про стягнення з ТОВ"Холлеман Україна" грошових коштів в сумі 79156 грн за сплачені, але не надані послуги, втрат від інфляції в сумі 2374,67 грн, пені в сумі 1366,25 грн та трьох процентів річних в сумі 312,29 грн.

24.06.2014 ТОВ "Холлеман Україна" звернулося до господарського суду з зустрічним позовом про стягнення з ТОВ"Авто-Трейд Україна" неустойки в сумі 98646 грн та збитків в сумі 5000грн.

При цьому вказана сума неустойки за зустрічним позовом складається з суми штрафу за відмову від перевезення після підписання заявки 50 процентів від вартості перевезення, що складає 5650 євро і на момент подання позову дорівнює 90626 грн та штрафу за одну добу простою в сумі 250 євро за кожний транспортний засіб, тобто 500 євро, що на момент подання позову дорівнює 8020 грн.

З поданих до суду письмових пояснень та доводів відповідача за первісним позовом слідує, що позовні вимоги до нього ним не визнаються з підстав того, що транспортні послуги ним були надані належним чином, а позивач безпідставно відмовився від договору транспортного перевезення, тому, за умовами договору, має сплатити неустойку у розмірі 50% від повної вартості послуг з перевезення.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.509 названого Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Ч.1 ст.627 Кодексу встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ст.ст.525, 526 Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.935 Кодексу клієнт або експедитор має право відмовитися від договору транспортного експедирування, попередивши про це другу сторону в розумний строк. Сторона, яка заявила про таку відмову, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки, завдані їй у зв'язку із розірванням договору.

Отже ст.935 Кодексу встановлює винятки із загального правила про неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобовязань.

При цьому одностороння відмова від договору можлива у будь який час як до початку надання експедиторських послуг, так і в процесі їх надання.

Таким чином, договір транспортного експедирування може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього в повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін. Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Згідно з ч.3 ст.651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним .

У даному випадку листом від 27.02.2014 №270214/4 позивач за первісним позовом повідомив відповідача про неможливість здійснення перевезення гелікоптерів транспортними засобами, представленими останнім та з метою запобігання простою цих засобів просив відповідача відізвати техніку, яка прибула.

З урахуванням положень наведених норм зазначені дії позивача за первісним позовом свідчать про реалізацію ним права, передбаченого ст.935 Цивільного кодексу України на односторонню відмову від договору.

Повертаючи позивачу частину попередньої оплати платіжними дорученням №5220 від 28.02.2014 на суму 79156 грн відповідач погодився з такою відмовою.

Позивач за первісним позовом стверджує, що відповідач в порушення умов п. 10.4 договору залучив для здійснення перевезення транспорт третіх осіб без погодження з замовником, надав для перевезення непридатні для цього транспортні засоби, але позивачем підписані та скріплені печаткою заявки на надання транспорту для здійснення перевезення, у яких зазначено габарити вантажу, марку транспортних засобів, причепів, їх реєстраційні номери, відомості про водіїв. Таким чином позивач узгодив і надання послуг третіми особами і замовив конкретні транспортні засоби, чим взяв на себе відповідальність за придатність транспорту для перевезення гелікоптерів МИ-24.

В процесі розгляду первісного та зустрічного позовів господарським судом призначено по справі судову експертизу.

Згідно з висновком інженерно-технічної експертизи №2487-14 від 14.08.2014 транспортування гелікоптерів, зокрема, МИ-24 можливе при двох умовах їх завантаження:

- при умові повного або часткового відєднання шасі, при цьому фюзеляжі (або стійки фюзеляжу) встановлюються на опорні підставки;

- при умові невідєднання шасі.

Стосовно питання щодо можливості завантаження та перевезення фюзеляжів "без пошкоджень" експертом зазначено, що його вирішення залежить від комплексу чинників, які не можуть бути предметом дослідження, оскільки враховують якість використаних матеріалів опорних кріплень, способів кріплення гелікоптера до платформи напівпричепа, дорожніх факторів, тощо.

Таким чином висновок експертизи містить достатньо конкретну відповідь про можливість транспортування гелікоптерів МИ-24 наданими відповідачем транспортними засобами.

Вказівка експерта на те, що питання щодо можливості завантаження та перевезення фюзеляжів "без пошкоджень" не може бути предметом дослідження не дає підстав для висновків про непридатність транспорту для перевезення вантажу, оскільки безпечна доставка вантажу залежить від багатьох факторів, а саме від надійності кріплення, якості дорожнього покриття, характеру керування транспортом, відсутності дорожньо-транспортних пригод та інших, які можуть вплинути на цілісність вантажу при перевезенні на будь-якому транспорті.

У зв'язку з цим суд не вбачає підстав для призначення додаткових, повторних, комісійних чи інших експертиз.

Пунктами 3.5, 3.6 договору між сторонами передбачено, що замовник зобов'язаний організувати та забезпечити безпечне здійснення робіт з навантаження та розвантаження товару, здійснити ці роботи своїми силами та за власний рахунок.

Матеріали справи свідчать про можливість перевезення гелікоптерів наданими відповідачем транспортними засобами, але позивач не надав доказів вчинення дій для завантаження гелікоптерів на надані автомобілі, відсутні об'єктивні дані, що заважали цьому, у тому числі з причини відсутності кріплень.

В постанові Вищого господарського суду України від 09.11.2016, якою скасовані попередні рішення місцевого суду та постанова апеляційного господарського суду у цій справі, вказано, що договір транспортного експедирування може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього в повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником дій, які призводять до припинення зобов'язань сторін. Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Разом з тим, задовольняючи первісний позов в частині повернення суми передоплати за фактично ненадані послуги з перевезення вантажу, судами помилково не враховано імперативні приписи ч.3 статті 651 та ч.4 статті 653 Цивільного кодексу України, згідно яких у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальне правило, що встановлене у ч.4 статті 653 Цивільного кодексу України, не передбачає для сторони договору права, у разі зміни або розірвання договору, вимагати від свого контрагента повернення того, що було виконане за зобов'язанням в період дії договору. Зазначене правило стосується обох сторін договору, а не лише тієї сторони, яка допустила порушення договірного зобов'язання.

Таким чином, норма ч.4 статті 653 Цивільного кодексу України, на відміну від статті 935 цього Кодексу, передбачає відсутність підстав для повернення експедитором за договором транспортного експедирування попередньої оплати, здійсненої клієнтом, який в подальшому відмовився від цього договору, оскільки останній у випадку реалізації односторонньої відмови є розірваним.

Отже, реалізація позивачем за первісним позовом права на односторонню відмову від договору та обумовлений цим факт його розірвання може призвести до несприятливих для клієнта господарсько-правових наслідків, що передбачені ч.4 статті 653 Цивільного кодексу України.

Залишивши поза увагою приписи ч.4 статті 653 Цивільного кодексу України, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що первісний позов в частині вимог про стягнення з перевізника попередньої оплати в сумі 79156грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню з тих лише мотивів, що зобов'язання за договором №200214/1 від 20.02.2014 по здійсненню комплексу робіт з організації перевезення вантажу, обумовленого в заявках позивача №№82,83 від 25.02.2014, фактично не виконані відповідачем та ним не оспорюються.

Касаційна інстанція також звернула увагу на те, що, задовольняючи зустрічний позов в частині стягнення 8020 грн штрафу за добовий простій транспортних засобів, апеляційний господарський суд не врахував, що згідно з п.4.3 договору №200214/1 від 20.02.2014 застосування такого штрафу поставлено у залежність від наявності вини клієнта у простої.

В обгрунтування вини клієнта у простої транспортних засобів апеляційна інстанція послалася на недоведеність ним вчинення односторонньої відмови від договору у розумний строк та неоспорювання сторонами факту простою.

Проте апеляційним судом залишено поза увагою те, що у статті 935 Цивільного кодексу України йдеться про попередження однієї сторони про відмову іншої сторони від договору транспортного експедирування у розумний строк, а не про строк реалізації права на таку відмову.

Також судом апеляційної інстанції не відхилено доводи позивача за первісним позовом щодо оспорювання факту простою транспортних засобів протягом однієї доби в додаткових поясненнях від 18.08.2015 до заперечень на апеляційну скаргу та заяві третьої особи від 18.08.2015, а також твердження клієнта про те, що на неодноразову вимогу судів перевізник не надав жодних доказів простою.

Водночас за змістом статті 935 Цивільного кодексу України питання про те, чи є передбачений статтею 935 Цивільного кодексу України строк розумним, у випадку виникнення спору має вирішуватися господарським судом виходячи з фактичних обставин конкретної розглядуваної справи. При цьому вказівка закону на розумний строк, протягом якого слід одна із сторін (клієнт або експедитор) може реалізувати своє право на односторонню відмову від договору транспортного експедирування, не виключає можливість включення до договору умов про порядок здійснення цього права, зокрема, щодо зазначення дати, з настанням якої договір вважається розірваним.

Відповідно до ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Враховуючи вищевказане, судом досліджено умови договору та встановлено відсутність положень про обов'язок перевізника повернути отриману передплату у разі відмови замовника від транспортних послуг.

Відповідно до ч.3 статті 651 та ч.4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначене правило стосується обох сторін договору, а не лише тієї сторони, яка допустила порушення договірного зобов'язання.

Умовами договору та законодавчими актами іншого не встановлено.

Позивачем платіжним дорученням № 2676 від 26.02.2014 на рахунок відповідача здійснено передплату в сумі 158312,00 грн за перевезення вантажу.

28.02.2014 відповідач на вимогу позивача повернув 79156,00 грн, решту передплати в сумі 79156,00 грн залишив собі. Зазначені кошти відповідач отримав в період дії договору, а враховуючи вищенаведене, правові підстави для повернення їх позивачу відсутні.

Пунктами 5.1 заявок на перевезення вантажу передбачено, що у разі відмови від перевезення після підписання заявки замовник сплачує пеню у розмірі 50% від суми фрахта. Фактично у цьому пункті встановлена відповідальність у вигляді штрафу, оскільки пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від вартості невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення.

Факт відмови позивача від перевезення має місце та підтверджений документально, тому слід визнати, що вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення такого штрафу є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з п. 4.4 заявок на перевезення вартість перевезення складає 5650,00 євро, яка сплачується в національній валюті по комерційному курсу на день оплати.

Враховуючи умови цього пункту суд вважає обгрунтованою заяву позивача за зустрічним позовом від 17.12.2015 про збільшення розміру позовних вимог в частині збільшення розміру штрафу до 147747,50 грн через збільшення курсу євро станом на дату подачі заяви.

Стосовно вимог зустрічного позову про стягнення штрафу за простій двох транспортних засобів більше ніж 12 годин, нарахування якого передбачено пунктами 5.2 заявок на перевезення, суд зазначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що автомобілі в очікуванні погрузки простояли більше ніж 12 годин, що підтверджується листом позивача за первісним позовом від 27.02.2014, в той час як автомобілі прибули для завантаження 26.02.2014.

В той же час жодним наявним у справі документом не підтверджено дійсний час прибуття автомобілів для завантаження та час їх повернення, неможливо підтвердити чи минуло 12 годин з моменту прибуття транспортних засобів до часу написання позивачем за первісним позовом листа.

Відвантаження гелікоптерів мало відбутись 26.02.2014 на Державному підприємстві "Конотопський авіаремонтний завод".

На вимогу ухвали суду підприємство повідомило, що 26.02.2014 представникам ТОВ "Холеман Україна" разові перепустки не виписувались, автомобілі даного підприємства на територію завода не заїжджали.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку позивач за зустрічним позовом не довів належним чином наявність простою транспортних засобів тривалістю більше ніж 12 годин, тому вимоги зустрічного позову про стягнення 13075,00 грн штрафу за простій транспортних засобів задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, в задоволення первісного позову слід відмовити в повному обсязі, судові витрати за первісним позовом відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на його заявника, у тому числі і витрати на проведення судової експертизи.

Зустрічний позов підлягає частковому задоволенню в частині вимог про стягнення 147747,50 грн штрафу за відмову від перевезення, в решті вимог зустрічного позову слід відмовити. Питання стосовно витрат на правову допомогу вирішене судами при первинному розгляді справи.

Відповідачем за зустрічним позовом за час розгляду справи сплачено 6877,38 грн судового збору за подання позову, подання заяви про збільшення позовних вимог, подання апеляційної скарги на рішення суду, касаційних скарг на ухвалу апеляційного суду від 29.12.2014 про повернення апеляційної скарги та постанову апеляційного суду.

Відповідно до п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду від 18.08.2015, якою здійснювався частковий розподіл судових витрат, скасована, тому при розподілі судових витрат за результатами прийняття цього рішення до уваги не приймається.

Касаційна скарга позивача за зустрічним позовом на ухвалу апеляційного суду від 29.12.2014 розглянута судом по суті і залишена без задоволення, тому судовий збір за її подання покладається на заявника скарги. Враховуючи розмір задоволених вимог зустрічного позову, на відповідача за зустрічним позовом покладаються 5758,76 грн витрат по сплаті судового збору, решта судових витрат покладаються на заявника зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити.

2. Судові витрати за первісним позовом покласти на його заявника.

3. Зустрічний позов задовольнити частково.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Трейд Україна" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Березинська, б. 80, оф. 217, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Холлеман Україна" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Орловська, 21, ) штраф у сумі 147747,50 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 5758,76 грн, видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.

5. В решті позовних вимог зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2016.

Головуючий колегії ОСОБА_8

Суддя А.В. Суховаров

Суддя Н.М. Євстигнеєва