ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.2016 Справа № 920/380/16

Господарський суд Сумської області, у складі судді Лугової Н.П. при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/380/16

за позовом: Виробничо-комерційного підприємства товариства з обмеженою

відповідальністю «Торгсервіс», м. Кролевець, Сумська область;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Стара аптека», м. Суми;

про стягнення 8 721 грн. 24 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача: представник ОСОБА_1 (довіреність б/н від 16.09.2015 року);

Від відповідача: не зявився;

Суть спору: відповідно до вимог позовної заяви № 4 від 01.04.2016 року позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за неналежне виконання умов договору № 47 від 01.01.2015 року, в сумі 8 432 грн. 97 коп., в тому числі: 6 146 грн. 47 коп. сума основного боргу, 1 496 грн. 69 коп. пеня, 614 грн. 64 коп. штраф, 144 грн. 44 коп. інфляційні, 30 грн. 73 коп. 0,5% за користування чужими коштами, а також витрати по сплаті судового збору.

23.05.2016 року від представника позивача надійшла заява № 6 від 23.05.2016 року про приєднання документів до матеріалів справи, а саме обґрунтованого розрахунку суми пені, інфляційних втрат та доказів часткової сплати відповідачем боргу.

30 травня 2016 представник позивача подав письмову заяву б/н від 30.05.2016 року про збільшення суми позовних вимог, в якій у звязку з перерахуванням суми пені і інфляційних втрат збільшує позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 8 721 грн. 24 коп. в тому числі 6 146 грн. 47 коп. сума основного боргу, 1 499 грн. 78 коп. пеня, 614 грн. 64 коп. штраф, 429 грн. 62 коп. інфляційні втрати, 30 грн. 73 коп. річних.

У судовому засіданні 06.06.2016 року представник позивача наполягав на задоволенні збільшених позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 06.06.2016 року не прибув, обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення відповідачеві поштового відправлення.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у дане судове засідання клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 47, за умовами якого позивач в порядку та на умовах договору зобовязується постачати відповідачеві товар, а останній, в свою чергу, зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах передбачених цим договором.

Найменування товару, його кількість, ціна та загальна вартість зазначається у товарно-транспортних накладних, які складаються сторонами при прийманні передачі кожної партії товару і є невідємною частиною цього договору ( п. 1.1. договору).

Згідно пункту 2.5 договору, товар вважається переданим позивачем і прийнятий відповідачем за кількістю і якістю згідно з підписаними сторонами накладними.

Відповідно до умов пункту 4.1 договору, оплата кожної партії товару здійснюється відповідачем, шляхом перерахування 100 % її вартості на розрахунковий рахунок позивача або шляхом внесення готівки в касу позивача.

Відстрочка оплати за кожну окрему партію товару становить 7 (днів) календарних днів з моменту поставки товару, але в будь-якому разі до наступної поставки товару (п. 4.2 договору).

Матеріалами справи, зокрема, видатковими накладними № SU-0018201 від 08.07.2015 року, № SU-0019638 від 22.07.2015 року, № SU-0019661 від 22.07.2015 року, № SU-0020424 від 29.07.2015 року підтверджується факт поставки позивачем відповідачеві та отримання останнім товару вартістю 6 646 грн. 47 коп. (а.с. 10-12).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив товар у повному обсязі, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 6 146 грн. 47 коп.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статей 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до приписів частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Частиною 1 статті 530 цього ж Кодексу, визначено, якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що факт передачі позивачем відповідачеві товару підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін видатковими накладними.

Проте, в порушення умов укладеного договору та вимог статей 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач не розрахувався за поставлений товар, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідачем не подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 6 146 грн. 47 коп. заборгованості суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Зі змісту пункту 6.1 договору вбачається, що за кожен день прострочення оплати товару відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла у період, за який сплачується пеня. При подальшому надходженні коштів від відповідача в першу чергу погашається пеня.

Як вбачається з розрахунку позивача, загальний розмір пені становить 1 499 грн. 78 коп., а саме: за період з 16.07.2015 року по 11.01.2016 року, виходячи з суми боргу 2 176 грн. 20 коп. (накладна № SU-0018201 від 08.07.2015 року), за період з 30.07.2015 року по 11.01.2016 року, виходячи з суми боргу 851 грн. 04 коп. (накладна № SU-0019661 від 22.07.2015 року), за період з 30.07.2015 року по 11.01.2016 року, виходячи з суми боргу 2 254 грн. 54 коп. (№ SU-0019638 від 22.07.2015 року), за період з 06.08.2015 року по 11.01.2016 року, виходячи з суми боргу 1 364 грн. 69 коп. (№ SU-0020424 від 29.07.2015 року) (а.с. 41-43).

Відповідно до пункту 6.4 договору в редакції протоколу розбіжностей до договору № 47 від 01.01.2015 року, за порушення терміну розрахунків за отриману продукцію відповідач сплачує позивачеві штраф у розмірі 10 % від не перерахованої суми.

Враховуючи зазначене, позивачем відповідачеві нараховано штраф у сумі 614 грн. 64 коп., виходячи з суми основного боргу за договором оренди 6 146 грн. 47 коп.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р. визначено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 цього ж Кодексу, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 09.04.2012 року у справі № 20/246-08 про стягнення суми пені та штрафу.

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафу передбачене діючим законодавством України та умовами договору, господарський суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення пені в сумі 1 499 грн. 78 коп. та 614 грн. 64 коп. штрафу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Позивачем відповідачеві нараховано інфляційні збитки в сумі 429 грн. 62 коп. за період з липня 2015 року по квітень 2016 року (а.с. 43).

Не є неустойкою (штрафом, пенею) застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у листі від 01.07.2014 року «Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу, повинно враховуватися, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого товару, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 429 грн. 62 коп. інфляційних збитків.

Приписами статті 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 6.5. договору, у випадку порушення пункту 4.2. договору відповідач сплачує позивачеві за користування чужими коштами 0,5% від суми несвоєчасно оплаченого товару (п. 2 ст. 536 та п. 3 ст. 692 ЦК України).

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до розрахунку позивача 0,5% за користування чужими грошовими коштами становлять 30 грн. 73 коп. (а.с. 43).

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача 0,5% за користування чужими грошовими коштами передбачене умовами договору та діючим законодавством України, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 30 грн. 73 коп. 0,5 % за користування чужими коштами.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп. за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Стара Аптека» (40030, м. Суми, вул. Троїцька, буд. 28 А, код 23822986) на користь Виробничо - комерційного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Торгсервіс» (41300, Сумська область, м. Кролевець, вул. Кооперативна, буд. 4, код 30033501) 6 146 грн. 47 коп. основної заборгованості, 1 499 грн. 78 коп. пені, 614 грн. 64 коп. штрафу, 429 грн. 62 коп. інфляційних збитків, 30 грн. 73 коп. 0,5% за користування чужими грошовими коштами та 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.06.2016 року.

Суддя Н.П. Лугова