РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016Справа №910/4470/16

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю "Тракт"
доПриватного підприємства "Лео Гарант Транс"
пророзірвання договору та про стягнення 19339,76 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивачаБабенко Є.М. - керівник
від відповідачаБілецький Ю.М., Похила В.В. - представники

Обставини справи:

Товариство з додатковою відповідальністю "Тракт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Лео Гарант Транс" та просить суд розірвати договір про оренду нежилого приміщення від 15.12.2014 №15-12, а також стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 15480,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 614,04 грн., 3% річних у розмірі 245,14 грн. та пеню у розмірі 3000,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх обов'язків по сплаті платежів за укладеним між сторонами договором за період з березня місяця 2015 року по лютий місяць 2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста від 16.03.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/4470/16 та розгляд справи призначено на 14.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста від 14.04.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та неподанням сторонами витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 11.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 за клопотанням представника позивача судом продовжено строк розгляду спору у справі № 910/4470/16 на 15 днів.

В судовому засіданні 11.05.2016 оголошено перерву до 25.05.2016.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 25.05.2016 з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача в судове засідання з'явились, відзиву на позов не надали, однак проти заявлених позовних вимог заперечили, посилаючись на те, що відповідач звільнив орендоване приміщення ще 15.06.2015, сплативши при цьому за фактичну оренду приміщення з 19.12.2014 по 19.06.2015 (6 місяців) в повному обсязі.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Тракт" (правонаступником якого є позивач) (орендодавець, позивач) та Приватним підприємством "Лео Гарант Транс" (орендар, відповідач) укладено договір про оренду нежилого приміщення №15-12 (договір), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в оперативну оренду нежиле приміщення для використання під офіс, загальною площею 15 кв.м, за адресою: 03170, м. Київ, вул. Перемоги, 18, що розміщене на земельній ділянці кадастровий номер 75:193:025 (п.1.1), приміщення і майно, зазначені в договорі, орендар приймає від орендодавця за актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною договору. У разі припинення договору орендар повертає майно орендодавцю з оформленням аналогічного акту (п.1.2), орендар щомісячно, до 20 числа поточного місяця, за договірною ціною сплачує орендодавцю орендну плату - 1290,00 грн. з урахуванням ПДВ (п.2.1), орендна плата включає плату за використання приміщення, користування земельною ділянкою (п.2.2), орендна плата, перерахована несвоєчасно, або не в повному обсязі, стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.2.5), договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і дії до терміну зазначеного в п.5.7 (п.5.1), у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були ним визначені (п.5.2), термін дії договору до 30 листопада 2015 року. Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються в письмовій формі додатковою угодою (п.5.7).

На виконання умов договору сторонами 15.12.2014 було підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в користування орендоване майно.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині розірвання договору оренди, позивач зазначив, що відповідач порушив свої договірні зобов'язання щодо щомісячної сплати орендної плати, заборгованість відповідача перед позивачем за період з березня місяця 2015 року по лютий місяць 2016 року складає 15480,00 грн., а отже, позивач просить суд розірвати укладений між сторонами договір оренди та стягнути заборгованість.

Укладений сторонами договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, що регулюються главою 58 Цивільного кодексу України та главою 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Пунктом 5.7 договору встановлено термін дії договору до 30 листопада 2015 року. Усі зміни та доповнення до цього договору, як погодили сторони, оформлюються в письмовій формі додатковою угодою.

Відповідно до п. 5.1 договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і дії до терміну зазначеного в п.5.7, а відповідно до п. 5.2 цього ж договору, у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були ним визначені (п.5.2).

Як стверджує відповідач, ним було звільнено орендоване приміщення з 15.06.2015, тобто за 5 місяців до закінчення строку дії договору.

Зазначені обставини позивачем не заперечуються.

Таким чином, позивач був обізнаний про те, що правовідносини сторін по цьому договору не будуть пролонговані, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що договір продовжив свою дію на підставі п.5.2.

Відтак, спірний договір оренди припинив свою дію 30.11.2015 у зв'язку із закінченням строку, на який вказаний договір був укладений.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б надавали відповідачу право користування об'єктом оренди після закінчення строку дії договору (а саме після 30.11.2015), як то додаткова угода, укладена відповідно до п.5.7 договору тощо.

Оскільки на час вирішення спору договір оренди припинив свою дію, вимога позивача про розірвання договору є безпідставною, а відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач розрахунків за оренду приміщення відповідно до п.2.1 договору за період з березня місяця 2015 року по лютий місяць 2016 року в повному обсязі не провів, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі, що складає 15480,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Факту наявності заборгованості з березня місяця 2015 року по листопад місяць 2015 року включно відповідач не спростував, доказів її погашення суду не надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати підлягають задоволенню частково, у розмірі 11610,00 грн. за період з березня місяця 2015 року по листопад місяць 2015 року включно. Вимоги позивача про стягнення з відповідача орендної плати за грудень 2015 року - лютий 2016 року, тобто після припинення строку дії договору, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Крім цього, за прострочення виконання зобов'язань зі сплати платежів за договором позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 614,04 грн., 3% річних у розмірі 245,14 грн. та пеню у розмірі 3000,58 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 2.5 договору сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно, або не в повному обсязі, стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Враховуючи, що судом встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання зі сплати орендної плати за укладеним між сторонами договором за період з березня місяця 2015 року по листопад місяць 2015 року включно, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 2744,00 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення, то згідно вимог ст. 625 Цивільного кодексу України наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача за період з березня місяця 2015 року по листопад місяць 2015 року включно підлягають 3% річних у розмірі 227,65 грн. та інфляційні втрати у розмірі 614,02 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Лео Гарант Транс" (03179, м. Київ, вул. Уборевича, будинок 15, квартира 87, ідентифікаційний код 33446112) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Тракт" (03057, м. Київ, провул. Польовий, будинок 6, ідентифікаційний код 03450318) заборгованість у розмірі 11610 (одинадцять тисяч шістсот десять) грн. 00 коп., пеню у розмірі 2744 (дві тисячі сімсот сорок чотири) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 614 (шістсот чотирнадцять) грн. 02 коп. та 3% річних у розмірі 227 (двісті двадцять сім) грн. 65 коп. та судовий збір у розмірі 1082 (одна тисяча вісімдесят дві) грн. 73 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В інший частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.2016.

Суддя Ю.М. Смирнова