РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016Справа №910/6626/16

За позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська Будівельна Кераміка"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ"
про визнання права оренди

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Соборук Ю.Ф. (дов. № 01/02-16 від 01.02.2016 року)
від відповідача Білобловський С.В. (дов. № 2/10-15 від 06.10.2015 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 02 червня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Слобожанська Будівельна Кераміка" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ" (надалі по тексту - відповідач) про визнання права оренди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач в односторонньому порядку припинив дію Договору оренди нежилого приміщення № 14/04-14СБК від 14.04.2014 року, чим за твердженням позивача порушив умови договору та право позивача на користування річчю, переданою в оренду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року порушено провадження у справі № 910/6626/16 та призначено справу до розгляду на 12.05.2016 року.

12.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначив, що в укладеному між сторонами Договорі сторони визначили підстави припинення зобов'язань, зокрема: не укладення додаткової угоди сторонами протягом 15 календарних днів з дати збільшення/зменшення курсової ставки згідно з пунктом 4.7. основного Договору; прострочення орендаря строку сплати орендної плати більше ніж на 1 (один) календарний місяць. Беручи до уваги, що позивач відмовляється від укладення додаткової угоди та прострочив сплату за оренду більше ніж на один календарний місяць, зобов'язання по Договору оренди припинилися на вимогу відповідача, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 12.05.2016 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 02.06.2016 року.

У судовому засіданні 02.06.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.06.2016 року проти позову заперечив, надав пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ" (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями "Слобожанська Будівельна Кераміка" (орендар) укладено Договір оренди нежилого приміщення № 14/04-14СБК (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору за цим Договором оренди орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення відповідно до умов цього Договору.

Згідно пунктів 1.2., 1.2.1. Договору об'єкт оренди складається з: приміщень, розташованих на першому та другому поверхах нежитлової будівлі які обладнані відповідними комунікаційними системами. Місцезнаходження об'єкта оренди - 04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 55 «К». Загальна площа об'єкта оренди становить : 463,80 кв.м., що складаються з приміщень, які розташовані на 1-му поверху - 234,69 кв.м. та на 2-му поверху - 229,11 кв.м.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що передача та повернення об'єкта оренди здійснюється представниками сторін за актами приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до пункту 2.3. Договору об'єкт оренди вважається переданим орендарю для виконання робіт по облаштуванню та розміщенню офісу з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі об'єкту оренди для облаштування. Сторони зобов'язані підписати Акт на облаштування 28.04.2014 року з одночасною фотофіксацією приміщень, які передаються та проставлянням підписів сторін. Підписання сторонами Акту приймання-передачі об'єкту оренди для облаштування не є підставою для нарахування орендної плати але є підставою для нарахування та сплати компенсації за комунальні послуги. Відповідальність за стан майна, його псування та/або загибель з вини орендаря несе орендар з моменту підписання сторонами (представниками сторін) Акту приймання-передачі об'єкту оренди для облаштування. Датою початку використання об'єкта оренди орендарем, згідно мети даного договору, є дата підписання Акту № 1 приймання-передачі об'єкту в оренду. Сторони зобов'язані підписати Акт № 1 - 01 травня 2014 року.

Згідно з пунктом 3.1. Договору строк договору оренди та нарахування орендної плати починається з моменту підписання Договору оренди та прийняття орендарем об'єкта оренди за Актом №1 приймання-передачі об'єкту в оренду 01.05.2014 року згідно основного Договору і закінчується 31.03.2017 року.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що розмір орендної плати за користування об'єктом оренди, складає: 86 484,00 грн. в тому числі ПДВ 14 414,00 грн. за один календарний місяць, без урахування оплати комунальних та експлуатаційних (поточних) послуг, які нараховуються та сплачуються окремо, відповідно до цього Договору.

Відповідно до пункту 4.1.1. Договору за користування об'єктом оренди справляється плата. Першим платежем орендар сплачує за перший місяць грошові кошти в сумі 86 484,00 грн. в тому числі ПДВ 14 414,00 грн. Оплата здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту підписання Акту № 1 приймання-передачі об'єкту в оренду. Орендна плата за останній місяць строку оренди утримується орендодавцем як забезпечення виконання зобов'язань орендаря по оплаті орендної плати за останній місяць оренди за основним Договором. Зазначені у даному пункті грошові кошти, отримані орендодавцем від орендаря за попереднім договором оренди, зараховуються в оплату орендної плати згідно умов даного (основного) Договору оренди.

Згідно з пунктами 4.2., 4.4. Договору орендна плата нараховується з моменту підписання сторонами Акту № 1 та по день фактичного повернення/звільнення орендарем об'єкта оренди орендодавцю (включно), що оформлюється Актом № 2 . Сторони підписують Акти виконаних робіт (наданих послуг) щомісяця, не пізніше останнього робочого дня кожного календарного місяця. Акти виконаних робіт (наданих послуг) готуються та надаються орендодавцем орендарю. Орендна плата вноситься орендарем авансом у національній валюті України, в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця не пізніше 20 (двадцятого) числа кожного місяця, за який здійснюється такий платіж, незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря. Підставою для перерахування орендної плати є даний договір або рахунок-фактура, що виставляється орендодавцем, який орендодавець зобов'язаний надати орендарю, не пізніше 10 (десятого) числа, кожного місяця за який здійснюється такий платіж.

Пунктом 4.6. Договору сторони погодили, що розмір орендної плати за даним Договором може змінюватись від попереднього її розміру з ініціативи орендодавця/орендаря у випадку змінення курсової ринкової ставки гривні до долара США більш/менш ніж на 10 %, про що укладається додаткова угода до даного Договору протягом 15 календарних днів з дати збільшення/зменшення курсової ставки (на день підписання Договору курс 12,55 грн./1 долар США).

Відповідно до пункту 9.2.4. Договору цей договір припиняє свою дію у наступних випадках: односторонньої відмови орендодавця/орендаря у разі: не укладення додаткової угоди сторонами протягом 15 календарних днів з дати збільшення/зменшення курсової ставки, прострочення орендаря строку сплати орендної плати більш, ніж на 1 (один) календарний місяць та вчинення орендарем дій, спрямованих на погіршення стану, пошкодження, псування, знищення об'єкта оренди, та/або використання об'єкта оренди не за цільовим призначенням та/або у разі порушення будь-якого із зобов'язань, зазначеного в пункті 5.4. цього Договору. В такому випадку сторона зобов'язана письмово повідомити іншу сторону про відмову від Договору. В цьому разі датою припинення дії Договору вважається дата отримання іншою стороною письмового повідомлення.

Згідно Акту № 1 приймання-передачі об'єкту оренди в оренду орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкт оренди за адресою: 04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 55 «К», загальною площею 463,80 кв.м., що складаються з приміщень, які розташовані на 1-му поверху - 234,69 кв.м. та на 2-му поверху - 229,11 кв.м.

Листом № 08/12/14-2 від 08.12.2014 року відповідач звернувся до позивача з пропозицією укладення додаткової угоди протягом 15 календарних днів з дати отримання листа з вартістю оренди приміщень 112 684,85 грн.

Листом № 09-11/15-1 від 09.11.2015 року відповідач звернувся до позивача з проханням укласти з 01.12.2015 року Додаткову угоду щодо збільшення ринкового курсу.

Листом № 16-02/16-1 від 16.02.2016 року відповідач наполягав на укладенні додаткової угоди виходячи із суми 120 588,00 грн., в тому числі ПДВ 20 098,00 грн. за один календарний місяць, а також компенсувати за минулий період - січень, лютий 2016 року різницю у сумі 41 176,00 грн. та своєчасно сплачувати орендну плату.

В подальшому, відповідачем надіслано на адресу позивача лист № 7/04-16 від 07.04.2016 року в якому відповідач зазначив про те. що враховуючи, що після підписання договору оренди ринкова ставка гривні до долару США постійно зростала протягом 2014-2016 років з 12,55 грн./ за 1 долар США на день укладення договору оренди до 26,20 грн. за 1 долар США станом на 07.04.2016 року і розмір орендної плати за цей час не переглядався, відповідач неодноразово звертався листами № 82.12/14-2 від 08.12.2014 року, № 09-11/15-1 від 09.11.2015 року, № 16-02/16-1 від 16.02.2016 року з проханням підписати угоду про збільшення орендної плати у зв`язку із збільшенням курсової ставки, проте жодної відповіді так і не отримав. Крім того, відповідач посилався на недотримання позивачем фінансової дисципліни, про що свідчить несвоєчасна сплата орендної плати. Керуючись пунктом 9.2.4. Договору відповідач повідомив про припинення дії Договору з дати отримання листа-повідомлення.

У відповідь на лист № 7/04-16 від 07.04.2016 року позивач листом № 75 від 07.04.2016 року повідомив відповідача про те, що його вимога не підлягає задоволенню оскільки підстави, викладені в листі не відповідають умовам Договору оренди та чинного законодавства України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач в односторонньому порядку припинив дію Договору оренди нежилого приміщення № 14/04-14СБК від 14.04.2014 року, чим за твердженням позивача порушив умови договору та право позивача на користування річчю, переданою в оренду.

У поданому відзиві відповідач зазначив, що в укладеному між сторонами Договорі сторони визначили підстави припинення зобов'язань, зокрема: не укладення додаткової угоди сторонами протягом 15 календарних днів з дати збільшення/зменшення курсової ставки згідно з пунктом 4.7. основного Договору; прострочення орендаря строку сплати орендної плати більше ніж на 1 (один) календарний місяць. Беручи до уваги, що позивач відмовляється від укладення додаткової угоди та прострочив сплату за оренду більше ніж на один календарний місяць, зобов'язання по Договору оренди припинилися на вимогу відповідача, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі статтями 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Право на захист цивільних прав та інтересів встановлено статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права визначені частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, згідно якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно частини 2, частини 3 статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи здійснюється способом, що визначений законодавством.

Як вже було зазначено, позивач просить визнати право оренди приміщень, розташованих на першому та другому поверхах нежитлової будівлі які обладнані відповідними комунікаційними системами, що знаходяться за адресою: 04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 55 «К», загальною площею 463,80 кв.м. згідно Договору оренди нежилого приміщення № 14/04-14СБК від 14.04.2014 року. Проте, такий спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Виходячи з приписів вище вказаних статей такий спосіб захисту цивільних прав як визнання права оренди нежитлових приміщень не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, встановлених господарським та цивільним законодавством, оскільки така вимога фактично не є спором про наявність чи відсутність цивільного права та не може бути предметом спору.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки до компетенції суду не віднесені повноваження щодо встановлення юридичного факту і суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав та інтересів, які, на його думку, порушено відповідачем.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська Будівельна Кераміка", з підстав, наведених в обґрунтування позову, задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська Будівельна Кераміка" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.2016

Суддя С.В. Стасюк