ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа № 909/1411/13

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Івано-

Франківськшкірсировина" б/н від 08.01.2016 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 року

у справі № 909/1411/13

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства "ВіЕс Банк", м. Львів

до відповідача ОСОБА_3 підприємства "Київтрансрейс-511", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Івано-

Франківськшкірсировина", с. Хриплин, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості в сумі 613765,92 доларів США та 15202 грн 23коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4 - представник (довіреність б/н від 14.12.2015 року)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: ОСОБА_5 представник (довіреність б/н від 30.05.2016 року)

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. у складі колегії: головуючого судді Мельник Г.І., суддів Михалюк О.В., Плотніцького Б.Д. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні. У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Плотніцького Б.Д., розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 12.02.2016 року у склад колегії для розгляду даної справи замість судді Плотніцького Б.Д. введено суддю Матущака О.І. При цьому, у звязку з перебуванням судді Михалюк О.В. у відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 56 від 18.03.2016 року проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, згідно якої замість судді Михалюк О.В. у склад колегії введено суддю Бонк Т.Б. У звязку з перебуванням судді Бонк Т.Б, у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 164 від 25.04.2016 року проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, згідно якої замість судді Бонк Т.Б. у склад колегії введено суддю Михалюк О.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 року у справі №909/1411/13 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Деделюк Б.В., судді Малєєва О.В., Фрич М.М.) позов ОСОБА_2 акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до ОСОБА_3 підприємства "Київтрансрейс-511", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Івано-Франківськшкірсировина", про стягнення заборгованості в сумі 613765,92 доларів США та 15202 грн 23 коп. задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 підприємства "Київтрансрейс-511" на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства "ВіЕс Банк" 606096 (шістсот шість тисяч дев"яносто шість) доларів США заборгованості по тілу кредиту згідно умов Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005р. (з додатками та додатковими угодами), 7669,92 доларів США (сім тисяч шістсот шістдесят дев"ять доларів США дев"яносто два центи) заборгованості по відсотках, 15202 (пятнадцять тисяч двісті дві) грн 23 коп. пені, 70540 (сімдесят тисяч пятсот сорок) грн 50коп. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами існували договірні правовідносини за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року, зобовязання по яких відповідачем не виконані, у звязку з чим у ОСОБА_3 підприємства "Київтрансрейс-511" (правонаступник ОСОБА_3 підприємства "ВГК") утворилася заборгованість, доказів погашення якої, станом на день розгляду спору суду не подано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Публічне акціонерне товариство "Івано-Франківськшкірсировина" оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 08.01.2016 року, в якій просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015р. у справі № 909/1411/13 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, оскільки вважає таке незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм процесуального права.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що відповідачем не подано доказів, які б спростовували доводи позивача про неналежне виконання договірних зобовязань, оскільки відповідач і ПАТ «Івано-Франківськшкірсировина» під час розгляду спору заперечували та надавали докази невідповідності визначеного розміру заборгованості за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року матеріалам справи та фактичним обставинам та заперечували існування суми боргу станом на 26.11.2013 року. При цьому зазначає, що банком безпідставно було предявлено вимогу про дострокову сплату суми кредиту та не враховано умови укладеного між сторонами Договору, яким чітко обумовлені строки для погашення кредиту.

Разом з тим, скаржник покликається на звіт незалежного аудитора № 25 від 01.04.2014 року та зазначає про завищене нарахування позивачем відповідачу відсотків за 2011 рік та за весь період дії Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 року.

Поряд з цим апелянт звертає увагу на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки відповідач належним чином не був повідомлений про час та місце розгляду справи, що завадило відповідачу, на думку апелянта, надати суду належні заперечення у справі з врахуванням останнього висновку судово-економічної експертизи.

Крім цього, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не витребувано, а позивачем не надано суду належним чином завірені копії платіжних доручень щодо погашення кредиту, процентів за кредитом та перерахування кредитних коштів ОСОБА_3 підприємства «ВГК» на рахунки вказані у Додатках до Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 року.

Також, апелянт покликається на те, що судом першої інстанції не задоволено клопотання відповідача про призначення судово-економічної експертизи та винесено рішення лише на підставі розрахунків достовірність та правильність яких, на думку апелянта, жодним чином не підтверджено. При цьому, беручи до уваги висновок судово-економічної експертизи № 4977 та стягуючи заборгованість за відсотками в сумі 7 669,92 долари США, місцевий господарський суд не вказує, що експертами не надається можливим документально підтвердити заборгованість відповідача за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 23.03.2005 року по 26.11.2013 року.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скаржника спростовує та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області без змін.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 09.02.2016р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 09.02.2016р., від 16.02.2016р., від 21.03.2016р., від 12.04.2016р. та від 26.04.2016р.

12.02.2016 року, 18.03.2016 року та 25.04.2016 року склад суду змінено, тому 16.02.2016 року, 21.03.2016 року та 26.04.2016 року розгляд справи розпочато спочатку.

В дане судове засідання, прибули представники позивача та третьої особи, проте, відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2016р.

Враховуючи ту обставину, що відповідач належним чином був повідомлений про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015р. у справі № 909/1411/13 слід залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 23 березня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством "Електрон Банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Фольксбанк", назву змінено на Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") (Банк) та ОСОБА_3 підприємством "ВГК" (правонаступником якого є Колективне підприємство "Київтрансрейс-511") (Позичальник) укладено Кредитний договір № 12-1/16 (надалі Договір) (т. 1 а.с. 13-15), відповідно до умов якого, Банк зобов'язується відкрити Позичальнику мультивалютну кредитну лінію в сумі 1 400 000,00 грн. строком на три роки на поновлювальній основі з метою здійснення заходів, що обумовлені договорами (або іншими документами), копії яких надаються Позичальником Банку на момент отримання відповідної частини кредиту за цією лінією на здійснення вищевказаних заходів або здійснення іншої господарської діяльності. Надання коштів по кредитній лінії здійснюється Банком окремими частинами (надалі траншами) на вимогу Позичальника, в межах вищевказаної суми кредитної лінії (надалі ліміту), з обовязковим оформленням всіх необхідних документів. Сума, цільове призначення, термін користування кредитом та розмір плати за кредит по кожному траншу визначаються додатками до цього договору, які укладаються за окремим погодженням між сторонами і стають невідємною частиною цього договору з моменту їх укладення. У всьому, що не передбачено вказаними додатками, сторони керуються умовами цього договору.

Кредитування по кредитній лінії здійснюється в ліміті 1 000 000,00 грн. одразу та в ліміті 1 400 000,00 грн. після виконання Позичальником умов, передбачених п. 5.2.9. (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору Позичальник зобовязується зменшувати заборгованість за основним боргом по кредитній лінії частинами відповідно до графіку зменшення ліміту кредитної лінії, що міститься в додатку № 1 до кредитного договору і є його невідємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором. Кінцевий строк погашення заборгованості за кредитною лінією не пізніше 23 березня 2008 року.

Згідно з п 1.3. Договору визначено, що процент за користування траншами кредитної лінії встановлюється в розмірі:

а) в національній валюті процент за користування траншами кредитної лінії встановлюється в розмірі 23 % річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 26 % річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 23 % річних;

б) в доларах США процент за користування траншами кредитної лінії встановлюється в розмірі 14 % річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 17 % річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 14 % річних;

в) в Євро процент за користування траншами кредитної лінії встановлюється в розмірі 14 % річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 17 % річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 14 % річних.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що виконання зобовязань Позичальника за цим договором забезпечується заставою (іпотекою) виробничо-адміністративними та складськими приміщеннями вартістю 2 400 000,00 грн. майнова порука ВАТ «Івано-Франківськшкірсировина» (назву змінено на Публічне акціонерне товариство «Івано-Франківськшкірсировина») та майновими правами на товар, на оплату якого надаватимуться кредити на суму заборгованості по кредитній лінії з подальшим переоформленням на заставу товарів в обігу на умовах договорів Застави (іпотеки).

Згідно з п. 5.2.13. Договору Позичальник зобовязаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку виконання зобовязання, впродовж пяти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, зокрема, у випадку утворення в Позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами.

За несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання (п. 6.2. Договору). За несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання (п. 6.3. Договору).

У відповідності до п. 7.1. Договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Як вбачається з матеріалів справи, між Банком та Позичальником укладалися численні Додатки до Кредитного договору № 12-1/16 та Додаткові угоди до Кредитного договору № 12-1/16 та вносились зміни в умови укладеного між сторонами Договору.

Зясуванням документальних доказів у справі встановлено, що 27 квітня 2009 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством "Фольксбанк" (назву змінено на Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") (Банк) та ОСОБА_3 підприємством "ВГК" (правонаступником якого є Колективне підприємство "Київтрансрейс-511") (Позичальник) укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 12-1/16 (т. 1 а.с. 104) відповідно до умов якої Банк відкриває Позичальнику моновалютну відновлювальну кредитну лінію в розмірі 802 652,00 доларів США на термін до 23 вересня 2011 року (п. 1.1. Додаткової угоди № 2).

При цьому, відповідно до п. 1.2. Додаткової угоди № 2 Позичальник зобовязується повернути Банку кредитні кошти, отримані згідно додатків № 65 від 28.01.2008 року, № 70 від 31.03.2008 року, № 74 від 29.05.2008 року, № 75 від 03.06.2008 року, № 76 від 13.06.2008 року, № 77 від 27.06.2008 року, № 78 від 08.07.2008 року, № 79 від 08.09.2008 року, № 80 від 12.09.2008 року в сумі 802 652 доларів США (надалі Кредит) частинами відповідно до нижченаведеного графіку платежів за кредитом. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 23 вересня 2011 року.

Додатковою угодою № 2 також визначено графік погашення кредиту.

Згідно з п. 1.3. Додаткової угоди № 2 процент за користування кредитом встановлюється у розмірі 11% річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється у розмірі 15 % річних. Після повного погашення простроченої заборгованості, процентна ставка встановлюється в розмірі 11 % річних.

Додаткова угода № 2 вступає в силу з моменту її підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобовязань (п. 2. Додаткової угоди № 2).

Разом з тим, як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2010 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством "Фольксбанк" (назву змінено на Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") (Банк) та ОСОБА_3 підприємством "ВГК" (правонаступником якого є Колективне підприємство "Київтрансрейс-511") (Позичальник) укладено Додаткову угоду № 3 до Кредитного договору № 12-1/16 (т. 1 а.с. 105-108) відповідно до умов якої, зокрема, Сторони дійшли згоди внести зміни до Кредитного договору та викласти розділ 1 Кредитного договору в наступній редакції:

« 1.1. Банк відкрив Позичальнику моновалютну кредитну лінію в розмірі 717 652,00 доларів США (надалі по тексту кредитна лінія) строком до 23 вересня 2011 року на непоновлювальній основі на умовах часткового погашення згідно графіку зменшення ліміту.

1.2. Кінцевий строк погашення заборгованості за кредитною лінією не пізніше 23 вересня 2011 року.

1.3. Процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 10 % річних починаючи з 01 квітня 2010 року.»

В подальшому, 30 листопада 2011 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством "Фольксбанк" (назву змінено на Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") (Банк) та ОСОБА_3 підприємством "ВГК" (правонаступником якого є Колективне підприємство "Київтрансрейс-511") (Позичальник) укладено Додаткову угоду № 5 до Кредитного договору № 12-1/16 (т. 2 а.с. 101-102) відповідно до умов якої, зокрема, Сторони дійшли згоди внести зміни до Кредитного договору та викласти пункти 1.1., 1.2.,1.3. Кредитного договору в наступній редакції:

« 1.1. Банк відкрив Позичальнику моновалютну кредитну лінію в розмірі 717 652,00 доларів США (надалі по тексту Кредитна лінія) строком до 23 вересня 2016 року (включно) на непоновлювальній основі на умовах часткового погашення згідно графіку зменшення ліміту (підпункт 5.2.4. Договору).

1.2. Кінцевий строк погашення заборгованості за кредитною лінією не пізніше 23 вересня 2016 року (включно).

1.3. Плата за користування кредитом встановлюється у розмірі ставки ЗМ LIBOR (LIBOR для міжбанківських кредитів строком на 3 місяці) + 8% річних. Підписанням цього Кредитного договору Позичальник підтверджує, що він письмово повідомлений про всі зміни процентної ставки, які відбуватимуться протягом терміну дії Кредитного договору. Сторони домовились, що письмове повідомлення Позичальника про зміну процентної ставки за цим Кредитним договором може також відбуватись шляхом направлення листів по пошті, шляхом направлення повідомлень за допомогою системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк», направлення повідомлень електронною поштою, направлення SMS повідомлень. На виконання ч. 6 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, Сторони домовились, що максимальний розмір плати за користування кредитом не може бути більше, ніж 12 процентів річних.».

Поряд з цим, відповідно до умов Додаткової угоди № 5 Сторони визначили Графік зменшення ліміту та п. 5.2.4. Кредитного договору виклали в наступній редакції: «п. 5.2.4. Станом на перший робочий день кожного місяця забезпечити зменшення залишку заборгованості по кредитному рахунку, вказаному у п. 3.1. Кредитного договору до розміру, що визначений графіком зменшення ліміту».

У відповідності до п. 2.3. Додаткової угоди № 5 ця Угода вступає в силу з дня її підписання Сторонами і діє протягом строку дії зазначеного Договору.

Разом з тим, як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується письмовими доказами у справі відповідно до Додаткових угод № 6-55 та № 58 Сторони обумовили отримання Позичальником траншів.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст.174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Водночас ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, кредитні відносини виникають на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що у звязку з порушенням строків повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позивач звернувся до відповідача з повідомленням-вимогою № 09-2120745 від 20.08.2013р. (т. 1 а.с. 113), в якій вимагав усунути порушення умов Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005р. та погасити заборгованість перед Банком. Дана вимога скерована відповідачу 21.08.2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 114) та отримана відповідачем 28.08.2013 року, що підтверджується підписом уповноваженого представника на вказаному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 114).

Таким чином, з огляду на викладене та з врахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог від 19.02.2014 року (вхідний номер канцелярії господарського суду Івано-Франківської області № 2678/14 від 21.02.2014 року, т. 2 а.с. 1) Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк" звернулося з позовом до господарського суду Івано-Франківської області до ОСОБА_3 підприємства "Київтрансрейс-511", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" про стягнення заборгованості в сумі 613765,92 доларів США та 15202 грн. 23коп.

Як вбачається з матеріалів справи, для повного та обєктивного розгляду спору, зокрема, за клопотанням відповідача, ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 16.04.2014 року (т. 4 а.с. 20-21) призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1. Чи відповідає (підтверджуються) наявними у матеріалах справи № 909/1411/13 та документально (первинними банківськими документами) станом на 26.11.2013 року розрахунок заборгованості колективного підприємства "ВГК" перед публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк" за кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року, за період з 23.03.2005 року по 26.11.2013 року в сумі:

- 606 096,00 дол. США - заборгованість по основній сумі боргу за кредитом;

- 7669,92 дол. США - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.

2. Чи відповідає метод нарахування банком процентів за кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року вимогам Положення про кредитування публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк".

31.10.2014 року господарському суду Івано-Франківської області надійшов Висновок № 1507 судово-економічної експертизи по господарській справі № 909/1411/13 (т. 4 а.с. 45-53), та ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 05.11.2014 року (т. 4 а.с. 54) провадження у справі поновлено.

Господарським судом Івано-Франківської області встановлено та підтверджено зясуванням документальних доказів у справі, відповідно до Висновку №1507 судово-економічної експертизи розрахунок заборгованості ОСОБА_3 підприємства "ВГК" перед ОСОБА_2 акціонерним товариством "ВіЕс Банк" за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року станом на 26.11.2013р. за період з 23.03.2005р. по 26.11.2013р. документально підтверджується по основній сумі боргу в сумі 606 096,00 доларів США, при умові, що заборгованість КП "ВГК" перед ПАТ "ВіЕс Банк" станом на 30.11.2011р. становила 669 000,00 доларів США.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з письмових пояснень відповідача щодо висновку судово-економічної експертизи (вхідний номер канцелярії господарського суду Івано-Франківської області № 19265/14 від 02.12.2014р., т. 4 а.с. 114-116), відповідач ознайомившись із висновком № 1507 судово-економічної експертизи по господарській справі № 909/1411/13 вважає його необґрунтованим та таким, що суперечить іншим матеріалам справи та викликає сумнів у його правильності.

При цьому, 02.12.2014 року відповідач подає господарському суду Івано-Франківської області клопотання про призначення повторної судово-економічної експертизи (вхідний номер канцелярії господарського суду Івано-Франківської області № 15574 від 02.12.2014р., т. 4 а.с. 117-118), та 10.12.2014 року третя особа подає господарському суду Івано-Франківської області клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи (вхідний номер канцелярії господарського суду Івано-Франківської області № 15875 від 10.12.2014р., т. 4 а.с. 138-139).

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, для повного та обєктивного розгляду спору, зокрема, за клопотанням відповідача та третьої особи, ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 17.12.2014 року (т. 4 а.с. 149-151) призначено повторну судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, а також на вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1. Чи відповідає (підтверджуються) наявними у матеріалах справи № 909/1411/13 та документально (первинними банківськими документами) станом на 26.11.2013 року розрахунок заборгованості ОСОБА_3 підприємства "ВГК" перед ОСОБА_2 акціонерним товариством "ВіЕс Банк" за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року, за період з 23.03.2005 року по 26.11.2013 року в сумі:

- 606096,00 дол. США - заборгованість по основній сумі боргу за кредитом;

- 7669,92 дол. США - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.

2. Чи відповідає метод нарахування банком процентів за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року вимогам Положення про кредитування ОСОБА_2 акціонерного товариства "ВіЕс Банк".

3. Чи підтверджуються документально (первинними банківськими документами) наявними у матеріалах справи № 909/1411/13, з врахуванням виданого ПАТ "Фольксбанк" та погашеного КП "ВГК" за період з 23.03.2005 року по 26.11.2013 року кредиту, залишок кредитних коштів станом на 30.11.2011 року в розмірі 669 000,00 доларів США.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується письмовими доказами у справі, за результатами проведеної повторної судової економічної експертизи 23.10.2015 року складено Висновок № 4977 судово-економічної експертизи по господарській справі № 909/1411/13 (т. 10 а.с. 45-58), відповідно до якого встановлено, що дослідженням поданих документів залишок основної суми боргу (кредитних коштів) по Кредитному договору № 12-1/16 від 23.03.2005 року (з врахуванням Додаткових угод та додатків) станом на 26.11.2013р. в сумі 606 096,00 доларів США підтверджуватиметься, за наступних умов:

- ліміт заборгованості по кредитній лінії в сумі 802 652,00 доларів США, встановленого умовами п.п. 1.1. Додаткової угоди № 2 від 27.04.2009р. до Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 року;

- документального підтвердження погашення Позичальником отриманих траншів за Додатковими угодами №№ 6-55, та частини траншу за Додатковою угодою № 58 в сумі 28 400,00 євро.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на невідповідність розміру заборгованості за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року матеріалам справи та фактичним обставинам, а також перевіряючи доводи позивача щодо визначення суми заборгованості колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, Затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004р. №280, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 липня 2004 року за № 919/9518 (надалі Інструкція) довгострокові кредити в поточну діяльність, що надані суб'єктам господарювання визначаються із призначення рахунку: облік довгострокових кредитів, що надані суб'єктам господарювання на здійснення поточної діяльності, у тому числі для здійснення операцій з експорту та імпорту товарів і послуг. За дебетом рахунку проводяться суми наданих кредитів. За кредитом рахунку проводяться суми погашення заборгованості; суми заборгованості, що перераховані на рахунок простроченої заборгованості.

Також, відповідно до положень Інструкції прострочена заборгованість за кредитами в поточну діяльність, що надані суб'єктам господарювання визначається із призначення рахунку: облік простроченої заборгованості за кредитами в поточну діяльність, що надані суб'єктам господарювання. За дебетом рахунку проводяться суми простроченої заборгованості за наданими кредитами. За кредитом рахунку проводяться суми погашення простроченої заборгованості за наданими кредитами; суми списання безнадійної заборгованості.

Разом з тим, положеннями Інструкції передбачено, що нараховані доходи за кредитами в поточну діяльність, що надані суб'єктам господарювання визначаються із призначення рахунку: облік нарахованих доходів за кредитами в поточну діяльність, що надані суб'єктам господарювання. За дебетом рахунку проводяться суми нарахованих доходів. За кредитом рахунку проводяться суми нарахованих доходів під час їх отримання; суми, що перераховані на рахунок прострочених нарахованих доходів. Одночасно, передбачено, що прострочені нараховані доходи за кредитами в поточну діяльність, що надані суб'єктам господарювання визначаються із призначення рахунку: облік прострочених нарахованих доходів за кредитами в поточну діяльність, що надані суб'єктам господарювання. За дебетом рахунку проводяться суми прострочених нарахованих доходів. За кредитом рахунку проводяться суми отриманих доходів.

Наявними в матеріалах справи первинними банківськими документами за період з 23.03.2005 року (укладення Кредитного договору №12-1/16) до 27.04.2009 року (укладення Додаткової угоди № 2), згідно умов Кредитного договору №12-1/16 від 23.03.2005 року (та додаткових угод до нього) підтверджується, що станом на 30.04.2009 року суми ліміту згідно укладених Додаткових угод складають 3 072 326,15 доларів США, 907 854,00 євро та 1 713 000,00 грн.

Разом з тим, документально підтверджені суми траншів, фактично наданих Банком Позичальнику у розмірі 2 220 112,80 доларів США, 396 108,00 євро та 762 300,00 грн.

При цьому, суми заборгованості Позичальника щодо сплати основної суми по кредиту (тіло кредиту) розраховані відповідно до фактичної виплати банком кредитних коштів: 312 300,00 грн., 268 708,00 євро та 1 265 191,80 доларів США.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом Івано-Франківської області з 27 квітня 2009 року, згідно укладеної між ОСОБА_2 акціонерним товариством "Фольксбанк" (назву змінено на Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") (Банк) та ОСОБА_3 підприємством "ВГК" (правонаступником якого є Колективне підприємство "Київтрансрейс-511") (Позичальник) Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору № 12-1/16 (т. 1 а.с. 104) Позичальнику встановлено моновалютну відновлювальну кредитну лінію з лімітом 802 652,00 доларів США на термін до 23 вересня 2011 року.

Поряд з цим, як вбачається з висновку № 1507 судово-економічної експертизи по господарській справи № 909/1411/13 та висновку № 4977 судово-економічної експертизи по господарській справи № 909/1411/13, а також зясовано в процесі розгляду спору та згідно усних пояснень судовий експерт звертає увагу на те, що банківські регістри не є первинними документами, але у звязку з тим, що вони підтверджують погашення відповідачем заборгованості за Кредитним договором № 12-1/16, то експерт враховує їх при експертному дослідженні та викладає експертний висновок під умовою.

Таким чином, враховуючи документальні докази у справі, колегія суддів вважає, що банківські регістри, у даній справі, слід визнати належними та допустимими доказами, визнає їх та бере до уваги, оскільки вони за відсутності інших доказів підтверджують часткове погашення відповідачем заборгованості за Кредитним договором № 12-1/16.

Відтак, залишок основної суми боргу за Кредитним договором № 12-1/16 (з врахуванням Додаткових угод та додатків) станом на 30.11.2011 року становить 669 000,00 доларів США, а саме ліміт в розмірі 802 652,00 доларів США (згідно укладеної між сторонами Додаткової угоди № 2) та документально підтверджене погашення відповідачем (Позичальником) отриманих траншів (згідно Додаткових угод № 6-55 та частина траншу за Додатковою угодою № 58 в сумі 28 400,00 євро.

При цьому, згідно наявних в матеріалах справи банківських виписок, банківських регістрів, обліково-сальдових відомостей та виписок за особовими рахунками заборгованість по основній сумі боргу по Кредитному договору № 12-1/16 станом на 26.11.2013р. (за період з 28.04.2009 року по 26.11.2013 року) становить 606 096,00 доларів США. При цьому, беручи до уваги експертний висновок, слід зазначити, що визначаючи розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором № 12-1/16 з 2009 року по 2013 рік експерти виходили лише з банківських регістрів (якими в тому числі зафіксовано розмір сплати заборгованості відповідача за Кредитним договором № 12-1/16), оскільки первинних документів сторонами надано не було.

Таким чином, заборгованість відповідача за Кредитним договором № 12-1/16 підтверджується (з врахуванням погашення відповідачем (Позичальником) отриманих траншів за Кредитним договором № 12-1/16, банківських виписок, банківських регістрів, обліково-сальдових відомостей та виписок за особовими рахунками), проте, ні відповідачем ні експертними висновками, з урахуванням первинних документів не спростована, а тому покликання апелянта на те, що Додатковою угодою № 2 сума ліміту (заборгованості) не визначена, спростовується документальними доказами у справі в їх сукупності. Більше того, враховуючи, що Кредитний договір № 12-1/16 є дійсним, розмір заборгованості слід визначати в конкретній сумі, а тому слід виходити з обрахунків заборгованості з Додаткової угоди № 2, яка підписана повноважними представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб.

Відтак, враховуючи те, що не по кожному транші за Кредитним договором № 12-1/16, Додатковій угоді чи додатку є первинні документи про його надання, стверджувати про оплату відповідачем заборгованості за Кредитним договором № 12-1/16 не можна. Тому покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги платежів про оплату заборгованості за Кредитним договором № 12-1/16, не беруться до уваги, оскільки відповідачем та позивачем таких не надано.

Таким чином, колегія суддів бере до уваги експертні висновки та банківські регістри, які оцінюються в сукупності всіх документальних доказів у справі та вважає, що розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором № 12-1/16 становить 606 096,00 доларів США.

Поряд з цим, з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи та враховуючи положення ст. 31 ГПК України та ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» судом першої інстанції (ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 17.11.2015 року, т. 10 а.с. 90-91 та від 30.11.2015 року, т. 10 а.с. 124-125) та судом апеляційної інстанції (ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 року, т. 11 а.с. 83-85 та від 12.04.2016 року, т. 11 а.с. 103-105) викликано судових експертів у судове засідання для необхідності надання розяснень щодо даного ними Висновку. У процесі судового засідання Львівського апеляційного господарського суду 26.04.2016 року судові експерти, з врахуванням спеціальних знань для встановлення фактичних даних, надали пояснення щодо Висновку, а саме зазначили, що умови розуміються таким чином, що у разі наявності заборгованості у Позичальника по поверненню кредиту в Євро на час укладення Додаткової угоди №2, видача кредитних коштів в доларах США могла відбуватись з перевищенням ліміту заборгованості, тобто за межами умов Договору.

При цьому, 26.04.2016р. на виконання вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 року Львівському апеляційному господарському суду від судових експертів поступив письмовий мотивований висновок.

Таким чином, враховуючи первинні банківські документи, банківські регістри, обліково-сальдові відомості, виписки за особовими рахунками та умови укладеного між сторонами Кредитного договору, а також здійснивши перерахунок нарахування позивачем відповідачу заборгованості по тілу кредиту згідно умов Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005р. (з додатками та додатковими угодами), колегія суддів зазначає, що заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року становить 606 096,00 доларів США, як визначено місцевим господарським судом.

Більше того, представник позивача в процесі розгляду справи звертає увагу на те, що Банк підтверджує погашення Позичальником отриманих траншів за Додатковими угодами №№ 6-55 та частини траншу за Додатковою угодою № 58 в сумі 28 400,00 євро, ніяких вимог по погашенню заборгованості в Євро не заявляв, а тому видача кредитних коштів в доларах США згідно додаткової угоди № 2 від 27.04.2009 року відбувалась згідно його умов в межах встановленого ліміту, доказів протилежного ні відповідач ні третя особа суду не подали.

Таким чином, з врахуванням викладеного спростовуються доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на невідповідність розміру заборгованості за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року матеріалам справи та фактичним обставинам.

Поряд з цим, покликання скаржника на те, що судом першої інстанції не витребувано, а позивачем не надано суду належним чином завірених копій платіжних доручень щодо погашення кредиту, процентів за кредитом та перерахування кредитних коштів ОСОБА_3 підприємства «ВГК» на рахунки вказані у Додатках до Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 року спростовуються матеріалами справи у яких містяться платіжні доручення про видачу кредиту відповідачу за Кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 року, виписки по особових рахунках відповідача та меморіальні ордера (т. 2 а.с. 7-53, а.с. 149-254, т. 3 а.с. 1-250, т. 4 а.с. 1-13, т. 5 а.с. 128-170, а.с. 187-246, т. 6 а.с. 222-243, т. 7 а.с. 136-253, т. 8 а.с. 183-232, т. 9 а.с.1-74).

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що банком безпідставно було предявлено вимогу про дострокову сплату суми кредиту та не враховано умови укладеного між сторонами Договору, яким чітко обумовлені строки для погашення кредиту, колегія суддів зазначає наступне.

Умовами укладеного між сторонами Кредитного договору (п. 5.2.13.) передбачено дострокове повернення кредиту, а саме, у випадку утворення в Позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами.

Як вже зазначалося вище, та вбачається з матеріалів справи, у звязку з порушенням строків повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, Банк скерував Позичальнику (відповідачу) повідомлення-вимогу № 09-2120745 від 20.08.2013р. (т. 1 а.с. 113), в якій вимагав усунути порушення умов Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005р. та погасити заборгованість перед Банком. Дана вимога скерована відповідачу 21.08.2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 114) та отримана відповідачем 28.08.2013 року, що підтверджується підписом уповноваженого представника на вказаному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 114).

Більше того, за умовами укладеного між сторонами Кредитного договору Позичальник зобовязаний, виконати вимогу Банку і повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку виконання зобовязання, впродовж пяти робочих днів з моменту отримання відповідної письмової вимоги.

З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач суму заборгованості щодо кредиту у добровільному порядку не сплатив, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Відтак, здійснивши перерахунок нарахування позивачем відповідачу заборгованості по відсотках за користування кредитом, а також враховуючи положення ст. 533 ЦК України та умови укладеного між сторонами Кредитного договору № 12-1/16, а також те, що Банк не допустив збільшення розміру процентів в односторонньому порядку, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 01.10.2013р. по 25.11.2013р. на суму кредиту 606 096,00 доларів США, виходячи із процентної ставки 8,2481 у розмірі 7 669,92 доларів США.

Разом з тим, покликання апелянта на звіт незалежного аудитора № 25 від 01.04.2014 року та на завищене нарахування позивачем відповідачу відсотків за 2011 рік та за весь період дії Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 року, колегія суддів вважає голослівними та спростованими матеріалами справи. При цьому зазначає, що звіт незалежного аудитора № 25 від 01.04.2014 року оцінюється колегією суддів в сукупності з іншими документальними доказами у справі та не може бути пріоритетом при визначенні та перерахунку нарахування позивачем відповідачу відсотків за 2011 рік та за весь період дії Кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 року.

Аналізом матеріалів справи також встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобовязань по кредитному договору.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань (ст. 625 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ГК України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім цього, пунктом 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (з наступними змінами і доповненнями) передбачено, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, за період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як зазначалося вище, за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання (п. 6.2. Договору), та за несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання (п. 6.3. Договору).

Разом з тим, перевіряючи правильність нарахування позивачем відповідачу пені колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань).

Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні (правова позиція Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі № 3-29гс15).

Відтак, нарахування пені в доларах США суперечить вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, провівши перерахунок нарахування позивачем відповідачу пені та враховуючи заяву про зменшення позовних вимог , колегією суддів встановлено, що загальна сума пені за період з червня 2013 року по 25.11.2013 року становить 15 202,23грн., як визначено місцевим господарським судом.

Разом з тим, перевіряючи доводи скаржника викладені у апеляційній скарзі та у клопотанні про призначення судово-економічної експертизи (вхідний номер канцелярії Львівського апеляційного господарського суду № 01-05/393/16 від 21.01.2016 року, т. 10 а.с. 216-221), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" (з наступними змінами і доповненнями) статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (стаття 101 ГПК України).

У своєму клопотанні підставою для призначення судово-економічної експертизи третя особа вказує, зокрема, на те, що два попередні висновки експертизи призначені та проведені у господарській справі № 909/1411/13 є неповними та містять значну кількість помилок, а також правильність зроблених експертом висновків мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Проте, слід зазначити, що Господарським судом Івано-Франківської області та Львівським апеляційним господарським судом вжито ряд заходів для повного та всебічного зясування доказів у справі та під час розгляду справи в суді першої інстанції (ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 17.11.2015 року, т. 10 а.с. 90-91 та від 30.11.2015 року, т. 10 а.с. 124-125) та суді апеляційної інстанції (ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 року, т. 11 а.с. 83-85 та від 12.04.2016 року, т. 11 а.с. 103-105) було викликано судових експертів, які, з врахуванням спеціальних знань для встановлення фактичних даних, надали пояснення щодо проведеної судово-економічної експертизи по даній справі та надали відповіді на поставлені їм питання. При цьому, жодних інших доказів сторонами не надано, а тому колегія суддів вважала за можливе проаналізувати доводи скаржника, висновок № 1507 судово-економічної експертизи по господарській справі № 909/1411/13 та висновок № 4977 судово-економічної експертизи по господарській справі № 909/1411/13 в сукупності інших доказів у справі.

Відтак, зважаючи на те, що висновок експертизи є одним із доказів у справі, і йому надається оцінка в сукупності з аналізом інших, наявних у справі доказів, підстав для задоволення клопотання про проведення повторної судової експертизи колегія суддів не вбачає.

Поряд з цим покликання апелянта на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки відповідач належним чином не був повідомлений про час та місце розгляду справи, що завадило відповідачу, на думку апелянта, надати суду належні заперечення у справі з врахуванням останнього висновку судово-економічної експертизи колегія суддів вважає безпідставними та спростованими матеріалами справи, оскільки як вбачається із протоколів судового засідання у господарському суді Івано-Франківської області від 29.01.2014 року (т. 1 а.с. 155), від 11.02.2014 року (т. 1 а.с. 212-213), від 17.02.2014 року (т. 1 а.с. 240), від 05.03.2014 року (т. 2 а.с. 90), від 20.03.2014 року (т. 2 а.с. 123-124), від 02.04.2014 року (т. 2 а.с. 135-136), від 14.04.2014 року (т. 4 а.с. 14), від 16.04.2014 року (т. 4 а.с. 19), від 18.11.2014 року (т. 4 а.с. 94) та від 17.12.2014 року (т. 4 а.с. 148) уповноважений представник відповідача був присутній у судових засіданнях та мав можливість скористатися своїм процесуальним правом щодо подання клопотань чи заперечень, проте не скористався таким.

Таким чином, на підставі ст. 22 та ст. 75 ГПК України судом першої інстанції обґрунтовано та правомірно було розглянуто справу за наявними в ній матеріалами. А тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є голослівними та спростованими матеріалами справи.

З огляду на наведене та з врахуванням документальних доказів у справі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи ОСОБА_2 акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" б/н від 08.01.2016 року відмовити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 року у справі № 909/1411/13 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" б/н від 08.01.2016 року без задоволення.

3. Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складений 03.06.2016р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Михалюк О.В.