ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року Справа № 910/22752/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого : Кравчука Г.А.,

суддів: Данилової Т.Б., Дроботової Т.Б.,

розглянувши у закритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015
у справі Господарського суду№ 910/22752/15 м. Києва
за позовомтимчасово виконуючого обов`язки військового прокурора Київського гарнізону в інтересах військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
допублічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"
простягнення неустойки

в судовому засіданні взяли участь представники:

прокурор відділу ГПУ Коркішко В.М., посв. від 25.07.2014 № 027484; позивача: Зернов Р.Ю., дов. від 18.01.2016 № 64;
відповідача: Лазор Я-Н.О., дов. від 04.01.2016 № 2;

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року тимчасово виконуючий обов`язки військового прокурора Київського гарнізону (далі прокурор) в інтересах військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі Військова частина) звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.09.2015 № 6-09991вих15 (а.с. 31-32), просив стягнути на користь Військової частини з публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (далі Товариство) штрафні санкції за договором на закупівлю за державні кошти від 13.11.2014 № 52m у розмірі 503 400,00 грн.

Позовні вимоги прокурор, посилаючись на норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Господарського кодексу України (далі ГК України), обґрунтовував тим, що Товариство неналежним чином виконало взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки товару за укладеним із Військовою частиною договором на закупівлю за державні кошти від 13.11.2014 № 52m, у зв`язку з чим має сплатити пеню у розмірі 244 800,00 грн. та штраф у розмірі 285 600,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.09.2015 (суддя Паламар П.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 (колегія суддів: Чорногуз М.Г., Верховець А.А., Тищенко А.І.) позов задоволено частково, стягнуто з Товариства на користь Військової частини 24 480,00 грн. пені. В іншій частині в позові відмовлено.

В частині задоволення позовних вимог вказані судові рішення прийнято з мотивів, викладених прокурором у позовній заяві. Відмовляючи у задоволені решти позовних вимог прокурора, місцевий та апеляційний господарські суди виходили з того, що Товариством допущено прострочення поставки товару за договором на закупівлю за державні кошти від 13.11.2014 № 52m лише на 6 днів.

Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 і рішення Господарського суду м. Києва від 29.09.2015 та залишити позовну заяву без розгляду. Викладені у касаційній скарзі вимоги Товариство обґрунтовує посиланням на обставини справи, приписи ст. ст. 19, 121 Конституції України, ст. ст. 92, 549 ЦК України, ст. ст. 230, 232 ГК України, ст. ст. 2, 34, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) та ст. ст. 19, 23 Закону України "Про прокуратуру". Вказує на неправомірність подання позову у даній справі прокурором, помилковість розподілу судових витрат, невідповідність висновків судів попередніх інстанцій матеріалам справи у зв`язку із відсутністю у ній договору на закупівлю за державні кошти від 13.11.2014 № 52m.

Військова частина скористалась правом, наданим ст. 1112 ГПК України та надіслала до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Товариства, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову без змін як таку, що прийнята з урахуванням фактичних обставин справи та у відповідності до законодавства України.

Інші особи, які беруть участь у справі, не скористались правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзиви на касаційну скаргу Товариства до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

З наявної у матеріалах справи позовної заяви прокурора вбачається, що спір у даній справі виник при виконанні умов укладеного між Військовою частиною та Товариством договору на закупівлю за державні кошти від 13.11.2014 № 52m. Позовні вимоги ґрунтуються на умовах цього договору та заявлені з підстав неналежного, на думку прокурора, його виконання Товариством.

Як вже частково зазначалося вище, задовольняючи позовні вимоги прокурора, місцевий та апеляційний господарські суди виходили з того, що Товариством допущено прострочення поставки товару за договором на закупівлю за державні кошти від 13.11.2014 № 52m на 6 днів, у зв`язку із чим йому правомірно нараховано штрафні санкції, встановлені у п. 9.2.2 цього договору, а саме пеню за 6 днів прострочення у розмірі 24 480,00 грн. В іншій частині позову прокурору було відмовлено з підстав відсутності прострочення виконання договірних зобов`язань у заявлений період.

При цьому як вказано місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, вказані обставини підтверджуються поясненнями прокурора, сторін у справі та наявними у її матеріалах копіями договору на закупівлю за державні кошти від 13.11.2014 № 52m та додаткової угоди № 1 від 04.12.2014 до нього.

Між тим, на думку колегії суддів Вищого господарського суду України, в порушення ст. 43 та ч. 2 ст. 82 ГПК України, вказані висновки місцевого та апеляційного господарських судів не відповідають в повній мірі матеріалам справи і нормам процесуального права, та є передчасними з огляду на наступне.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими і речовими доказами.

Відповідно до частин першої та другої статті 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

В силу вимог частини другої статті 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Однак, як було з`ясовано колегією суддів касаційної інстанції, оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам процесуального законодавства не відповідають. Так, на момент прийняття рішення та постанови, що переглядаються, матеріали справи не містили ані оригіналу, ані копії договору на закупівлю за державні кошти від 13.11.2014 № 52m та додаткової угоди № 1 від 04.12.2014 до нього.

Посилання місцевого господарського суду на наявність копій цих документів в матеріалах справи останніми не підтверджуються та спростовуються внутрішнім описом документів справи № 910/22752/15, в якому про наявність вказаних документів у справі не зазначено.

Натомість, договір на закупівлю за державні кошти від 13.11.2014 № 52т та додаткова угода № 1 від 04.12.2014 до нього, були долучені до матеріалів справи Військовою частиною вже під час касаційного перегляду справи Вищим господарським судом України, що підтверджується супровідним листом № 15т від 24.03.2016, наявному в матеріалах справи.

Судове рішення вважається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Абзацом другим п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" роз`яснено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили (абз. 1 п. 4 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України).

При прийнятті оскаржуваних судових рішень господарські суди попередніх інстанцій наведеного не врахували, оригінали або засвідчені копії договору на закупівлю за державні кошти від 13.11.2014 № 52т та додаткової угоди № 1 від 04.12.2014 до нього належним чином не дослідили, у зв`язку із чим дійшли до передчасних висновків при прийнятті судових рішень.

Між тим, з урахуванням предмету та підстав позову у даній справі, належне дослідження судами зазначених документів має істотне значення для правильного вирішення спору у даній справі.

Згідно з частини першої статті 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законом (розділом XII1 "ПЕРЕГЛЯД СУДОВИХ РІШЕНЬ У КАСАЦІЙНОМУ ПОРЯДКУ" ГПК України) межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права виправити помилки, допущені господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 та рішення Господарського суду м. Києва від 29.09.2015 підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

За результатами перегляду справи в касаційному порядку колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для залишення позовної заяви прокурора без розгляду з мотивів неналежного обґрунтування ним підстав звернення до суду в інтересах держави, оскільки відповідні доводи скаржника, викладені у його касаційній скарзі, спростовуються позовною заявою прокурора, що містить таке обґрунтування.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне окремо відзначити, що в обґрунтуванні зазначеної позиції, скаржником допускається довільне тлумачення правових норм, у зв`язку із чим, такі доводи не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 та рішення Господарського суду м. Києва від 29.09.2015 у справі № 910/22752/15 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Суддя Т.Б. Данилова

Суддя Т.Б. Дроботова