КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/523/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Отрюха Б.В.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 07.06.2016 року по справі №910/523/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року

у справі №910/523/16 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТЕК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ"

про витребування майна з чужого незаконного володіння.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТЕК" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ" (далі-відповідач) наступне майно-обладнення «Комплектуючі до лінії по виробництву пива фірми «Kaspar Schuls Brauereimaschinenfabrik & Apparatebaunstalt KG»: дробилку солоду - 1 шт.; секція аерації сусла - 1 шт.; автоматична система управління Schulzeasycontrol - 1 шт.; циліндричноконічні танки (ЦКТ) 10 ГЛ 3 бар. - 1 шт.; контроль температури для 4 ЦКТ - 1 шт.; пивний насос - 1 шт.; повітряний компресор - 1 шт.; комплект для фільтрації повітря - 1 шт.; установка для гліколевого охолодження - 1 шт.; набір шлангів для пива - 1 шт.; базове лабораторне обладнання - 1 шт.; мийка/наповнювач КЕГ - 1 шт.; циліндричноконічні танки (ЦКТ) 5ГЛ 3бар - 2 шт.; модуль ємкостей готового пива 2*5 Гл - 1 шт.; модуль ємкостей готового пива 2*10 Гл - 1 шт.; комплект трубопроводів - 1шт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2016р. у справі №910/523/16 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 29.03.2016р., відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи; порушення норм матеріального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 30.03.2011 року між сторонами був укладений Договір оренди обладнання з правом викупу №Ю-00000021/2 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язується надати в оренду з правом викупу відповідачу обладнання - "Комплектуючі до лінії по виробництву пива фірми Kaspar Schulz Brauereimaschinenfabrik & Apparatebauanstalt KG" (далі - обладнання), перелік обладнання зазначений у Додатку №1, технічні характеристики обладнання зазначені в Додатку №2 до даного Договору. Призначення обладнання - виробництво пива. Відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу орендну плату і викупити обладнання шляхом оплати частин його викупної ціни, що складає 1 810 984,72 грн., в т.ч. ПДВ 301 830,79 грн. (що складає 156 254,07 Євро по курсу 1 Євро = 11,59 грн.), згідно з графіком, вказаним в п.3.3 даного Договору протягом строку дії даного Договору.

Обладнання, що передається в оренду, є власністю позивача і знаходиться на його балансі, при передачі обладнання в оренду складається відповідний акт приймання-передачі в оренду обладнання, який підписується уповноваженими представниками сторін (п.1.2 Договору).

Право власності на обладнання переходить до відповідача тільки після повної оплати викупної вартості обладнання і решти платежів, які виникли в ході дії даного Договору. До внесення повної викупної вартості обладнання відповідач зобов'язаний повністю сплачувати орендну плату і нести відповідальність за даним Договором. Передача обладнання у власність відповідача оформлюється двостороннім актом приймання-передачі (п.1.3 Договору).

Пунктом 1.5 Договору сторони погодили, що після закінчення строку дії договору, за умови, що відповідач повністю сплатив викупну вартість обладнання, та інші платежі, що виникли в процесі дії даного договору, уповноважені представники сторін підписують акт прийому-передачі обладнання у в власність відповідача.

Розділами 2 - 7 Договору сторони узгодили права та обов'язки сторін, платежі та розрахунки за договором, відповідальність сторін, дострокове розірвання договору та вилучення обладнання тощо.

Згідно із п.1.4 Договору даний Договір діє з моменту його підписання до 31 грудня 2011 року або до повного виконання умов даного Договору.

Вказаний Договір підписаний представниками сторін та засвідчений печатками товариств.

Відповідно до п.10.1 Договору, даний Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками та діє до 31.12.2011р. або до повного виконання умов даного Договору. Сплив строку дії даного Договору не є підставою для припинення зобов'язань між сторонами, що виникли в період його дії.

Пунктом 10.7 Договору сторони погодили, якщо інше прямо не передбачено даним Договором, даний Договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до даного Договору. Даний Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до даного Договору, якщо інше не передбачено в самій додатковій угоді.

Отже, внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Судова колегія проаналізувавши умови Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором лізингу, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст.292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів; залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний.

Відповідно до ст.806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Згідно із п.1.4 Договору обладнання передане в оренду з правом викупа буде експлуатуватись і знаходитись за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4, до закінчення терміну дії даного Договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що позивач зобов'язаний підготувати обладнання до передачі його відповідачу, включаючи складання акта прийому-передачі в оренду обладнання. В 30-денний строк після підписання Договору передати обладнання по акту прийому-передачі, в якому детально вказати технічний стан та призначення обладнання на момент здачі його в оренду. Підписати акт прийому-передачі обладнання у власність відповідача при отриманні повної викупної ціни.

Вказаним обов'язкам позивача кореспондує визначений підпунктом (а) п.2.2 Договору обов'язок відповідача прийняти обладнання за актом прийому-передачі.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято обладнання, загальна вартість якого складає 1 810 984,72 грн. (в т.ч. ПДВ), а саме: "Комплектуючі до лінії по виробництву пива фірми Kaspar Schulz Brauereimaschinenfabrik & Apparatebauanstalt KG" у складі: дробилка солоду - 1 шт., секція аерації сусла - 1 шт., автоматична система управління Schulzeasycontrol - 1 шт., циліндроконічні танки (ЦКТ) 10 ГЛ, 3бар - 1 шт., контроль температури для 4 ЦКТ - 1 шт., пивний насос - 1 шт., повітряний компресор - 1 шт., комплект для фільтрації повітря - 1 шт., установка для гліколевого охолодження - 1 шт., набір шлангів для пива - 1 шт., базове лабораторне обладнання - 1 шт., мийка/наповнювач КЕГ - 1 шт., циліндроконічні танки (ЦКТ) 5 ГЛ, 3 бар - 2 шт., модуль ємкостей готового пива 2*5 Гл - 1 шт., модуль ємкостей готового пива 2*10 Гл - 1 шт., комплект трубопроводів - 1 шт., що підтверджується актом прийому-передачі об'єкта оренди від 01.06.2011р., який містить підписи уповноважених представників сторін та відбитки печаток товариств. Крім того, у вказаному акті визначено перелік та технічні характеристики обладнання, а також погоджено викупну ціну обладнання у розмірі 1 810 984,72 грн., а також в п.3 зазначено, що обладнання знаходиться в справному стані, до моменту передачі не використовувалось, не має внутрішніх та зовнішніх пошкоджень (а.с.23 т.1).

Заперечень щодо стану та комплектації обладнання на момент підписання акта прийому - передачі відповідачем не надано.

Таким чином, позивачем виконані прийняті на себе зобов'язання з передачі об'єкта лізингу (обладнання) за Договором, а відповідачем, в свою чергу, прийняте вказане обладнання без будь-яких зауважень.

У відповідності до ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу (ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Отже, належне виконання лізингоодержувачем (орендарем) обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Згідно із ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Так, пунктом 3.2 Договору сторони погодили, що повна викупна вартість обладнання вказана в п.1.1 даного Договору. Відповідач зобов'язаний окремими платежами, протягом строку дії Договору, сплачувати викупну вартість обладнання у відповідності до графіку оплат, який вказаний в п.3.3 даного Договору.

Графіком платежів оплати викупної вартості обладнання, у відповідності до п.3.3 Договору, є:

- перший платіж в сумі 231 800,00 грн., в т.ч. ПДВ 38 633,33 грн. з 20 червня 2011 року по 30 червня 2011 року, що становить 20 000,00 євро за курсом 1 євро = 11,59 грн.;

- другий платіж в сумі 231 800,00 грн., в т.ч. ПДВ 38 633,33 грн. з 20 липня 2011 року по 30 липня 2011 року, що становить 20 000,00 євро за курсом 1 євро = 11,59 грн.;

- третій платіж в сумі 231 800,00 грн., в т.ч. ПДВ 38 633,33 грн. з 20 серпня 2011 року по 30 серпня 2011 року, що становить 20 000,00 євро за курсом 1 євро = 11,59 грн.;

- четвертий платіж в сумі 557 792,36 грн., в т.ч. ПДВ 92 965,39 грн. з 20 серпня 2011 року по 30 серпня 2011 року, що становить 48 127,04 євро по курсу 1 євро = 11,59 грн.;

- п'ятий платіж в сумі 557 792,36 грн., в т.ч. ПДВ 92 965,39 грн. з 20 жовтня 2011 року по 30 жовтня 2011 року, що становить 48 127,04 євро по курсу 1 євро = 11,59 грн.

30.03.2011 року між сторонами було підписано Додатки №1, №2 до Договору, відповідно до яких визначено перелік та технічні характеристики обладнання, а також погоджено викупну ціну обладнання у розмірі 1 810 984,72 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на виконання умов Договору у період з червня по липень 2011р. сплатив позивачу грошові кошти у загальному розмірі 231 800,00 грн., а саме: 29.06.2011р. - 53 933,17 грн., 01.07.2011р. - 155 400,00 грн. та 04.07.2011р. - 22 466,83 грн., з 1 810 984,72 грн. викупної вартості обладнання, належних до сплати за умовами Договору за період з дати його укладення по 31.12.2011р. включно.

При цьому, інших платежів відповідачем здійснено не було.

У відповідності до ч.1 та 2 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Правові наслідки розірвання договору визначені в частинах 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, згідно яких у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються; у разі розірвання договору зобов'язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що на вимогу позивача даний Договір може бути достроково розірваний, якщо відповідач має прострочення платежу відповідно до п.3.3 даного Договору більше одного місяця. При достроковому розірванні Договору, у відповідності до даного пункту, сплачена викупна вартість обладнання відповідачу не повертається.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з вчасної та повної сплати лізингових платежів за Договором, позивач направив відповідачу лист №25 від 09.09.2011р., в якому керуючись п.5.1 Договору вказав на необхідність розірвання останнього з 26.09.2011р. та повернення орендованого обладнання у строк до 29.09.2011р.

Враховуючи вищевстановлене, судова колегія дійшла до висновку, що Договір було розірвано в односторонньому порядку з ініціативи позивача.

Вищевикладене також встановлено Господарським судом міста Києва в рішенні від 12.08.2015р. у справі №910/14040/14.

Крім того, даним судом встановлено підтвердження позивачем шляхом надсилання листів №30, №32 та №33 на адресу відповідача 15.09.2011р., 28.09.2011р. та 29.09.2011р. факту розірвання Договору.

В силу ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Згідно із п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, факти, встановлені рішенням Господарського суду м.Києва у справі №910/1404/14, яке набрало законної сили та сторонами не оскаржувалось, не підлягають доказуванню та можуть бути спростовані не інакше як шляхом скасування відповідного судового рішення.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 09.10.2007р. по справі №13/296/22 викладена правова позиція, згідно якої у відповідності до ст.35 ГПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору, яка прийнята судом до уваги при вирішенні спору.

Умовами підпункту (м) п. 2.2. Договору передбачений обов'язок відповідача повернути обладнання протягом трьох робочих днів, якщо даний Договір буде розірваний.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.10.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою №105 про повернення обладнання, оскільки відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 12.08.2015р. по справі №910/14040/14 Договір оренди з правом викупу №Ю-00000021/2 від 30.03.2011 розірваний з 26.09.2011, окрім того позивач наполягав на повідомленні про дату та час, у який представники товариства можуть почати роботу по демонтажу обладнання згідно Договору.

Проте, своїм листом №27-15 від 12.10.2015р., відповідач повернути вищезазначене обладнання відмовився, посилаючись на те, що спірний Договір не є розірваним, а вимога позивача про повернення обладнання задоволенню не підлягає, запевняючи при цьому про готовність погодити розмір орендної плати та відновити платежі, за умови усунення недоліків обладнання орендарем. Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Розділом 7 Договору сторони обумовили умови та порядок вилучення обладнання.

Зокрема, за умовами п.7.1 Договору обладнання може бути вилучено позивачем у відповідача у випадку порушення умов даного договору або у випадку розірвання останнього.

У випадку вилучення обладнання відповідач зобов'язаний забезпечити вільний доступ позивачу або уповноваженим особам до обладнання та не перешкоджати вилученню обладнання. Відповідач неправі вимагати від позивача відшкодування збитків, які виникли внаслідок вилучення обладнання (п.7.2 Договору).

У відповідності до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на наведені правові норми, власник вправі вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння, а також належного йому майна, придбаного володільцем від особи, яка не мала права його відчужувати. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

При цьому, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 28 березня 2011 р. у справі №3-17гс11 при вирішенні спорів про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідно до статей 387, 388 ЦК України необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав його у володіння, за наявності на це згоди законного розпорядника зазначеного майна.

Як встановлено вище, спірне майно (предмет лізингу) було передано позивачем відповідачу в оренду за Актом приймання-передачі об'єкта оренди від 01.06.11р.

Факт вибуття спірного майна з володіння позивача (власника) належним чином підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечувався.

В свою чергу, докази повернення предмету оренди на вимогу позивача матеріали справи не містять.

Доказів визнання недійсним Договору або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання з боку сторін відсутні.

Під час розгляду справи №910/14040/14 судом встановлено допущення відповідачем порушення умов Договору, внаслідок чого останній було розірвано з ініціативи позивача та відповідно виник обов'язок відповідача з повернення обладнання, яке перебувало в оренді на підставі Договору.

Як зазначено в пункті 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

З огляду на приписи ст.762 Цивільного кодексу України та враховуючи положення п.1.3 Договору, згідно якого за цим договором право власності на обладнання (об'єкт оренди) переходить до відповідача тільки після повної оплати викупної вартості обладнання і решти платежів, які виникли в ході дії даного Договору, отже виникнення у відповідача права на отримання предмету оренди (обладнання) у власність обумовлене, зокрема, належним виконанням ним грошового зобов'язання зі сплати лізингових (орендних) платежів за Договором.

При цьому, як свідчать матеріали справи та встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 12.08.2015р. у справі №910/14040/14 відповідачем згідно умов Договору не було виконано свого зобов'язання із своєчасної та повної сплати платежів, передбачених умовами Договору, зокрема п.3.3, та останній був розірваний з ініціативи позивача, тому підстав для набуття права власності на спірне обладнання не виникло. Отже станом на час розгляду спору власником предмету лізингу (оренди) за Договором є позивач.

Враховуючи вищевикладене та оскільки власником спірного майна - обладнання, а саме: "Комплектуючі до лінії по виробництву пива фірми "Kaspar Schuls Brauereimaschinenfabrik & Apparatebaunstalt KG" у складі: дробилка солоду - 1 шт.; секція аерації сусла - 1 шт.; автоматична система управління Schulzeasycontrol - 1 шт.; циліндричноконічні танки (ЦКТ) 10 ГЛ 3 бар. - 1 шт.; контроль температури для 4 ЦКТ - 1 шт.; пивний насос - 1 шт.; повітряний компресор - 1 шт.; комплект для фільтрації повітря - 1 шт.; установка для гліколевого охолодження - 1 шт.; набір шлангів для пива - 1 шт.; базове лабораторне обладнання - 1 шт.; мийка/наповнювач КЕГ - 1 шт.; циліндричноконічні танки (ЦКТ) 5ГЛ 3бар - 2 шт.; модуль ємкостей готового пива 2*5 Гл - 1 шт.; модуль ємкостей готового пива 2*10 Гл - 1 шт.; комплект трубопроводів - 1шт. є позивач, таке майно підлягає витребуванню шляхом передачі на користь власника.

Щодо заперечень відповідача проти позову з підстав виявлення в процесі експлуатації орендованого обладнання несправностей, які порушували технологічний процес виробництва пива, і таким чином перешкоджали досягненню відповідачем мети, з якою вказане обладнання було придбане, та внаслідок не усунення виявлених недоліків позивачем на його вимогу, відповідач призупинив внесення орендних платежів, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Разом з тим, частиною 1 статті 613 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Отже, враховуючи вищезазначені умови Договору щодо встановлення строків внесення платежів та приписи чинного законодавства, обов'язок відповідача оплатити платежі пов'язаний із фактом передачі самого обладнання в оренду та його використанням орендарем у власній господарській діяльності, та не ставиться в залежність від дотримання позивачем гарантійних умов Договору.

Так, дійсно пунктом 8.2 Договору визначено, що гарантійний строк нормальної та безперебійної роботи обладнання, що надається позивачем по даному договору, складає - 12 календарних місяців від дати введення його в експлуатацію, але не більше 18 календарних місяців від дати поставки обладнання. Гарантійний термін складає вищевказаний період незалежно від переходу права власності.

Позивач зобов'язується протягом гарантійного строку в найкоротший період поставляти та замінювати всі частини обладнання, які виявляться дефектними внаслідок конструктивних недоліків або використання неякісного матеріалу та вийдуть із ладу (п. 8.3 Договору).

Гарантія не розповсюджується на швидкозношувані частини такі як: кільцеві ущільнення клапанів, люків, ущільнювальні кільця та деталі схильні нормальному зносу (п. 8.6 Договору).

При цьому, як визначено п.2.2 Договору відповідач зобов'язаний за власний рахунок здійснювати своєчасне технічне обслуговування та огляд обладнання із заміною витратних матеріалів та швидкозношуваних деталей (вузлів, агрегатів), які підлягають заміні із використанням оригінальних або рекомендованих виробником запасних частин персоналом, що має достатню кваліфікацію або уповноваженою позивачем особою; здійснювати за свій рахунок ремонт обладнання (включаючи заміну деталей, вузлів та витратних матеріалів), викликані порушення відповідачем умов експлуатації тощо.

За умовами п.3.6 Договору відповідач зобов'язаний негайно повідомляти позивача у випадку очікуваної затримки платежів, вказане повідомлення не є підставою для відстрочки платежів згідно п. 3.3 даного Договору. Отже зазначене додатково свідчить про неможливість посилання відповідача на неполадки в роботі обладнання як на підставу звільнення від обов'язку оплати платежів.

Тобто, умови Договору в частині оплати не містять жодних відкладальних обставин у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України, а також чітко вказують на відсутність будь - яких підстав для припинення (призупинення) сплати орендних платежів, навіть за умови виникнення неполадок в роботі обладнання.

Поряд із цим, судова колегія зазначає, що спір у даній справі стосується повернення власнику переданого в оренду майна (обладнання) в зв'язку з розірванням Договору, який був підставою такої передачі, а вирішення спору щодо неналежної якості наданого в оренду обладнання та встановлення наявності/відсутності підстав для відповідальності орендодавця за недоліки в роботі переданого в оренду обладнання у відповідності до умов Договору може бути розглянутий в межах іншого господарського спору.

Також, судова колегія не приймає до уваги посилання відповідача на не підписання Специфікації №3 до Договору, як на підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки в даному випадку відповідачем було допущено порушення умов п.3.3 Договору в зв'язку з чим позивачем керуючись п.5.1 останнього в односторонньому порядку було розірвано Договір.

Крім того, відповідач заперечує проти позову з підстав відсутності у позивача правових підстав для укладення спірного Договору з посиланням на той факт, що право власності на обладнання виникло у останнього 12.04.11 р., тобто з дати підписання акту приймання - передачі від 12.04.11р. між позивачем та Німецькою фірмою Kaspar Schuls Brauereimaschinenfabrik & Apparatebaunstalt KG (Бамберг, Німеччина), в той час як Договір оренди обладнання з правом викупу № Ю-00000021/2 укладено сторонами 30.03.2011р.

Проте, за висновками судової колегії зазначені заперечення в сукупності не спростовують факту належності майна позивачеві та, відповідно, обов'язку відповідача повернути орендоване майно в зв'язку із розірванням Договору. Крім того, на час укладення Договору оренди, а також під час розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/14040/14 відповідачем право власності позивача на спірне обладнання не оскаржувалось, матеріали справи не містять заперечень відповідача на час передачі обладнання за актом від 01.06.11р. щодо власника майна.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірландський ПАБ" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року у справі №910/523/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року у справі №910/523/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/523/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Б.В. Отрюх

С.Г. Рудченко