ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016 р. Справа №917/459/16

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп", вул. Кільцева, 3,Чернігів,14003

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", вул. Куйбишева, 22-а,Полтава,Полтавська область,36000

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 автомобільних доріг у Полтавській області (36039, м. Полтава, вул. Куйбишева, 22-А)

про стягнення 64 253,27 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 дов. №б/н від 21.10.2015 року

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

Засідання відбувалось в режимі відеоконференції відповідно до статті 74-1 ГПК України.

У судовому засіданні 06.06.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 64 253,27 грн. за договором субпідряду №01-02-11/с7-13 від 04.07.2013 року до договору підряду № 01-02-11 від 25.10.2011 року, з яких: 39122,03 грн. - сума основного боргу, 4515,65 грн. - пеня, 1484,92 грн. - 3% річних, 19130,67 грн. - інфляційні.

16.05.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності та контррозрахунок інфляційних втрат, в якій відповідач просить суд застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені в сумі 1 782,47 грн. обрахованої позивачем за період з 09.12.2014 року -14.03.2015 року (арк. с. 31-33).

17.05.2016 року по електронній пошті від позивача до суду надійшло клопотання (арк. с. 35-36), в якому позивач заперечує проти застосування строку позовної давності, оскільки про факт отримання коштів відповідачем від ОСОБА_2 автомобільних доріг у Полтавській області за виконані підрядні роботи згідно договору підряду №01-02-11 від 25.10.2011 року позивачу стало відомо лише в грудні 2015 року. Також позивачем зазначено стосовно інфляційних нарахувань, що вони обраховуються за період з 09.12.2014 року по 14.03.2016 року включно на суму боргу 39 122,03 грн. та надано їх розрахунок, згідно якого інфляційні нарахування складають 18 913,59 грн.

06.06.2016 року від позивача надійшли додаткові пояснення по справі (арк. с. 47- 48), в яких позивач вказує на те, що про факт отримання коштів йому стало відомо лише в грудні 2015 року при розгляді справи №917/2407/15 між позивачем і відповідачем за іншим договором із заперечень відповідача, на підтвердження чого позивачем до пояснень додано незасвідчену ксерокопію першої сторінки відзиву на позовну заяву (арк. с. 49).

Крім того, у додаткових поясненнях позивач просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 39122,03 грн. основного боргу, 4515,65 грн. пені, 1484,92 грн. 3% річних та 18913,59 грн. інфляційних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд приймає до розгляду клопотання про зменшення позовних вимог та розглядає позовні вимоги з урахуванням даного клопотання.

Третя особа повноважного представника в судове засідання не направила, хоча і була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи).

Представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

04.07.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп" (позивач, субпідрядник) та Дочірнім підприємством "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (відповідач, генпідрядник, підрядник) було укладено договір субпідряду №01-02-11/с7-13 до договору підряду 01-02-11 від 25.10.2011 р. (арк. с. 08-10).

Відповідно до п.1.1. договору, підрядник доручив а субпідрядник зобов'язався виконати роботи з "Поточного ремонту автомобільної дороги державного значення Т-17-15 Миргород-Хорол, км 2+445 - км 15+545 (Миргородський район), а саме: влаштування горизонтальної дорожньої розмітки фарбою дорожньою.

Загальна вартість робіт за договором визначається договірною ціною і складає 39517,20грн., в тому числі ПДВ (20%) 6586,20 грн. (п.3.1 договору).

Згідно з пунктів 7.1.-7.2. договору фінансування робіт здійснюється за рахунок бюджетних коштів. У разі затримки фінансування (фінансування замовника) розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання підрядником на свій рахунок коштів від замовника.

При цьому, пунктом 8.3. договору сторони визначили, що підрядник здійснює щомісячні розрахунки за виконані роботи з субпідрядником до 5-го числа наступного місяця на підставі "ОСОБА_3 приймання виконаних підрядних робіт" (форма №КБ - 2в) та "Довідок про вартість виконаних підрядних робіт" (форма №КБ-3) підписаних уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до пункту п.8.8 договору субпідрядник відраховує генпідряднику 1 % від вартості субпідрядних робіт на покриття витрат останнього, пов'язаних із виконанням зобов'язань щодо забезпечення технічною, дозвільною та іншою документацією, координації дій субпідрядників при виконанні робіт, приймання виконаних субпідрядником робіт та інші.

Згідно пункту 9.1. договору приймання-передача виконаних робіт оформляється актом приймання робіт (форма № КБ- 2в).

В пункті 18.2. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2013 р., але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов'язань.

Як зазначає у позові позивач, у відповідності до умов вказаного договору позивачем виконано поточний ремонт автомобільної дороги державного значення Т-17-15 Миргород-Хорол, км 2+445 - км 15+545 (Миргородський район) на загальну суму 39 517,20 грн. Факт виконання позивачем вказаного обсягу робіт підтверджується підписаним 30.12.2013р. представниками сторін та скріпленим печатками сторін актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року (арк. с. 13-14). Вартість виконаних будівельних робіт у розмірі 39 517,20 грн. також підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт від 30.12.2013 р., яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками ( арк. с. 12).

Також позивачем у відповідності до пункту 8.8. договору було відраховано відповідачу 1% від вартості субпідрядних робіт на суму 395,17 грн.

03.12.2014 року відповідач отримав на свій рахунок кошти від ОСОБА_2 автомобільних доріг у Полтавській області за виконані роботи згідно договору підряду №01-02-11 від 25.10.2011 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку за 03.12.2014 року, проте взяті на себе зобов'язання за договором субпідряду №01-02-11/с7-13 до договору підряду №01-02-11 від 25.10.2011 року, щодо оплати виконаних субпідрядником робіт не виконав в зв'язку з чим за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 39 122,03 грн. Про вищезазначений факт отримання коштів позивачу стало відомо лише в грудні 2015 року.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 64 036,19 боргу за договором субпідряду №5 від 02.10.2013 року, який складається з: 39 122,03 грн. основного боргу, 4515,65 грн. пені за період з 09.12.2014 року по 08.06.2015 року, 1484,92 грн. 3% річних за період з 09.12.2014 року по 14.03.2016 року, 18913,59 грн. інфляційних за період з 09.12.2014 року по 14.03.2016 року.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором субпідряду.

Відповідно до ст. 838 ЦК України підрядник має право, як що інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

За приписами ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

З аналізу ст. ст.837 та 875 Цивільного кодексу України вбачається, що договір підряду є оплатним, і обов'язку підрядника виконати певну роботу відповідає обов'язок замовника цю роботу прийняти та оплатити.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент пред'явлення позову та розгляду справи, відповідач свої зобов'язання за договором субпідряду в частині оплати виконаних робіт на суму 39122,03 грн. не виконав.

Судом встановлено, що довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2013 року від 30.12.2013 року, актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року від 30.12.2013 року, які підписані сторонами та скріплені їх печатками підтверджується факт виконання позивачем робіт на суму 39 122,03 грн.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 автомобільних доріг у Полтавській області були перераховані на рахунок відповідача грошові кошти за виконані роботи 03.12.2014р., і підтверджується випискою з банківського рахунку від 03.12.2014р. та не заперечується відповідачем.

Отже, за умовами п.7.2 договору субпідряду розрахунок за виконані роботи повинен був проведений протягом 3 банківських днів з дати отримання підрядником на свій рахунок коштів від замовника, тобто до 08.12.2014р. включно.

Відповідач розрахунку не провів. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 39 122,03 грн.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 39 122,03 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

У п. 15.2 договору сторони узгодили, що за порушення строків оплати виконаних робіт з вини підрядника він сплачує субпідряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ України, що діяла на момент прострочення за кожен день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача: пеню в сумі 4515,65 грн. за період з 09.12.2014 року по 08.06.2015 року, 3% річних в сумі 1484,92 грн. за період з 09.12.2014 року по 14.03.2016 року та інфляційні в сумі 18913,59 грн. за період з 09.12.2014 року по 14.03.2016 року.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині 3 % річних та інфляційних суд дійшов висновку, що дані нарахування є правомірними і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Під час судового розгляду справи відповідачем була подана письмова заява про застосування позовної давності щодо стягнення пені за період з 09.12.2014 року - 14.03.2015 року в сумі 1 782,47 грн. (арк. с. 32-33).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені вимоги про стягнення пені в сумі 4515,65 грн. за період з 09.12.2014 року по 08.06.2015 року.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, договором субпідряду №01-02-11/с7-13 від 04.07.2013 року збільшення строку позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) не передбачено.

Згідно статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як зазначалось вище, в обґрунтування вимоги про стягнення пені позивач посилається на порушення відповідачем встановленого договором строку оплати та вказує, що такий строк сплив 09.12.2014 року.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у постанові пленуму №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Згідно штампу пошти на поштовому конверті позов подано позивачем 17.03.2016р. (арк. с.16).

Згідно статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач у спростування доводів відповідача щодо пропуску позовної давності посилається на те, що про факт отримання коштів відповідачем від ОСОБА_2 автомобільних доріг у Полтавській області за виконані підрядні роботи згідно договору підряду №01-02-11 від 25.10.2011 року йому стало відомо лише в грудні 2015 року під час розгляду справи №917/2407/15 між позивачем і відповідачем за іншим договором із письмового відзиву відповідача та в якості доказу надав суду незасвідчену ксерокопію першої сторінки відзиву на позовну заяву (арк. с. 49).

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. В разі подання копії документу вона повинна бути засвідчена відповідно до вимог чинного законодавства України (Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" або ін. Відповідно до п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів „Згідно з оригіналом, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації іншої юридичної особи (ФОП - за наявності).

Отже, надана позивачем незасвідчена ксерокопія першої сторінки відзиву на позовну заяву не приймається судом як належний доказ у спростування доводів відповідача щодо пропуску позовної давності, жодних інших доказів у спростування доводів відповідача щодо пропуску позовної давності позивач не навів та не надав, доказів наявності поважних причин пропущення позовної давності також не навів та не надав.

Крім того, позивач мав право та не позбавлений був можливості звернення до відповідача для з'ясування відомостей щодо отримання останнім коштів від третьої особи.

Таким чином, вимога про стягнення пені за період до 15.03.2015р. заявлені після спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

З врахуванням викладеного вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково в сумі 2 765,34 грн. за період з 15.03.2015р. по 08.06.2015р. з врахуванням спливу позовної давності щодо решти пені та заяви відповідача про застування позовної давності.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 39 122,03 грн. основного боргу, 2765,34 грн. пені, 1484,92 грн. 3% річних, 18913,59 грн. інфляційних є правомірними та обґрунтованими , а тому підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43,49,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" ( вул. Куйбишева, 22-а, Полтава, Полтавська область,36000, ідентифікаційний код 32017261) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп" ( вул. Кільцева, 3,Чернігів,14003, ідентифікаційний код 35884094) 39122,03 грн. - сума основного боргу, 2765,34 грн. - пеня, 1484,92 грн. - 3% річних, 18913,59 грн. - інфляційні, 1336,66 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні вимог.

Повне рішення складено 08.06.2016 року.

Суддя Тимощенко О.М.