ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа № 916/417/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Владимиренко С.В.,

Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24 березня 2016 року у справі № 916/417/15-г Господарського суду Одеської області за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, до Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго", Одеська область, про стягнення 723 380,36 грн.,

за участю представників:

позивача - Єршова С.В. (дов. № 14-108 від 18.04.14);

відповідача - не з'явились,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року позивач ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пред'явив у господарському суді позов до відповідача КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" про стягнення 723 380,36 грн.

Вказував, що 30.09.13 між ним (продавцем) та відповідачем (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/4035-ТЕ(р)-23, згідно якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ на визначених договором умовах.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати отриманого природного газу, позивач просив стягнути з відповідача 234 471,09 грн. пені, 408 268,36 грн. інфляційних втрат та 71 640,90 грн. 3 % річних, а всього - 723 380,36 грн.

Спір розглядався судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18 лютого 2016 року (суддя Рога Н.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24 березня 2016 року (колегія суддів у складі: Поліщук Л.В. - головуючого, Таран С.В., Туренко В.Б.), в позові відмовлено.

Судові акти мотивовані посиланнями на ту обставину, що відповідач остаточний розрахунок за поставлений природний газ здійснив у порядку та в строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків № 244/30 від 17.02.14, а тому підстави для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.13, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, відсутні.

У касаційній скарзі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій приписів ст.ст. 617, 525, 526, 599, 625, 631 ЦК України та ст. 43 ГПК України, просить скасувати постановлені у справі судові акти та постановити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 30.09.13 між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/4035-ТЕ(р)-23, згідно якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ на визначених договором умовах.

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу, зазначеному у п. 3.3 цього договору.

У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 договору).

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено та наявними в матеріалах справи копіями двосторонньо підписаних актів приймання-передачі природного газу підтверджується, що на виконання умов вказаного договору позивач протягом січня-квітня 2013 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 5 921 526,16 грн., яку відповідачем сплачено в повному обсязі, проте з порушенням встановлених в договорі строків розрахунків за отриманий природний газ.

Водночас судами встановлено, що 17.02.14 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської обладміністрації, Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Ізмаїльської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради, КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" був укладений договір № 244/30 про організацію взаєморозрахунків предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 29.01.14.

Пунктами 2 - 9 договору про організацію взаєморозрахунків сторони погодили послідовність перерахування коштів від сторони до сторони, де останнім етапом є перерахунок КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3 418 892,24 грн., у т.ч. ПДВ 569 815 грн., для погашення заборгованості за спожитий природній газ згідно із договором № 13/4035-ТЕ(Р)-23 від 30.09.2013 за 2013 рік.

В силу ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За змістом підпункту 2 п. 12 та п. 17 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а також засвідчили, що після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно його предмета.

Отже, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений згідно з договором.

Договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог.

Таким чином, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу № 13/4035-ТЕ(р)-23 від 30.09.13, необхідно, щоб оплату природного газу відповідачем було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про організацію взаєморозрахунків № 244/30 від 17.02.14.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 25.03.15 у справі № 924/1265/13, від 07.10.15 у справі № 924/406/14 та від 07.10.15 у справі № 924/1236/14.

Судами встановлено, що після отримання з Державного бюджету коштів на погашення заборгованості з різниці в тарифах, відповідачем було сплачено позивачу заборгованість за спожитий природний газ, що підтверджується платіжним дорученням № 19 від 20.05.14 (т. 1, а.с. 82), тому розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та в строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків № 244/30 від 17.02.14.

З вказаних обставин правильно виходили суди попередніх інстанцій відмовляючи в позові.

За таких обставин, при новому розгляді справи, судами попередніх інстанцій виконано вказівки Вищого господарського суду України, що містяться в постанові від 25.11.15, та на підставі встановлених фактичних обставин, з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Посилання касаційної скарги ПАТ НАК "Нафтогаз України" на ту обставину, що умовами договору купівлі-продажу природного газу № 13/4035-ТЕ(р)-23 від 30.09.13 не передбачено проведення остаточних розрахунків за спожитий природний газ після надходження коштів з Державного бюджету, не заслуговують на увагу суду, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 244/30 від 17.02.14, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Суд дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, переоцінка доказів, відповідно до ст. 1117 ГПК України, не входить до меж перегляду справи в суді касаційної інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, доводи касаційної скарги правильності викладених у ній висновків не спростовують, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24 березня 2016 року у справі № 916/417/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя: Н.Г. Дунаєвська

Судді: С.В. Владимиренко

Н.І. Мележик