ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року Справа № 915/392/16

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2449 від 28.04.2016 р.;

ОСОБА_2, довіреність № 2459 від 28.04.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність б/н від 23.02.2016 р.;

ОСОБА_4, довіреність б/н від 23.02.2016 р.

ОСОБА_5, довіреність б/н від 06.01.2016 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/392/16

За позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, буд. 14) в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ГРІНТУР-ЕКС (54002, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 25),

про: стягнення заборгованості.,-

ВСТАНОВИВ

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНТУР-ЕКС" про стягнення заборгованості за надання послуг.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити та в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" включене до переліку субєктів природних монополій з надання спеціалізованих послуг у морському порту та надає послуги із забезпечення доступу портових операторів до причалів, що перебувають у його господарському віданні.

У звязку з цим позивач вказує, що в силу ч. 1 ст. 21 Закону України "Про морські порти України", Розпорядження Кабінету міністрів України від 14 грудня 2015 р. № 1331-р "Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України", а також Наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541 "Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України" відповідач має здійснити оплату спеціалізованих послуг із забезпечення доступу Відповідача як портового оператора до причалів 13, 14 морського порту ОСОБА_5. Як зазначає позивач, ним були виставлені рахунки, які на момент розгляду справи відповідачем оплачені не були.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі виходячи з наступного.

Як обґрунтовує відповідач у запереченнях проти позову послуга щодо надання доступу до причалів № 13, 14 ним не замовлялася та не отримувалася, відповідного договору про надання такої послуги між сторонами укладено не було.

Окремо відповідач зазначив, що надані позивачем документи не підтверджують надання вищезазначеної спеціалізованої послуги, а лише доводять факт заходу та відходу суден в акваторії Миколаївського морського порту та повинні складатися в силу вимог законодавства безвідносно до наявності чи відсутності між сторонами відносин з приводу надання спеціалізованих послуг. У звязку з цим відповідачем було подане клопотання про витребування доказів, в якому відповідач просив витребувати у позивача листи експедитора, коносаменти, вантажні відомості та загальні декларації про прихід та відхід стосовно суден, які заходили у морський порт ОСОБА_5 у грудні 2016 року, тобто до набрання чинності Розпорядженням Кабінету Міністрів України N 1331-р від 14.12.2015, яким з 01.01.2016 були погоджені тарифи на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

Також відповідач наводить доводи стосовно того, що законодавство, в тому числі, нормативні акти, на які посилається позивач, не встановлюють обов'язок відповідача отримувати послугу доступу до причалу, а лише визначає порядок ціноутворення у разі виникнення між виконавцем та замовником таких відносин. Натомість, як обґрунтовує відповідач, між сторонами не укладалося жодних угод стосовно надання вищезазначеної спеціалізованої послуги.

Крім того, відповідач зазначив, що відносини стосовно користування причалом вже врегульовані чинним договором про встановлення сервітуту, яким закріплено право відповідача щодо користування причалом саме для можливості здійснення ним навантажувально-розвантажувальних робіт, з використанням причальної інфраструктури. На підставі цього, на думку відповідача, потреби у спеціалізованій послузі доступу до причалу не виникає, оскільки такий обов'язок позивача передбачений укладеним між сторонами сервітутом.

Вислухавши думки представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого:

У господарському віданні Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" знаходяться причали №13,14, які розташовані за адресою, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, що підтверджується витягом з реєстру прав власності № 11671223.

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" включене до переліку субєктів природних монополій з надання спеціалізованих послуг у морському порту та надає послуги із забезпечення доступу портових операторів до причалів, що перебувають у його господарському віданні.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про морські порти України» Тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

Такий перелік передбачений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню» від 03 червня 2013 р. № 405 (далі Постанова КМУ № 405). Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 р. № 483 (далі Постанова КМУ № 483) було доповнено Постанову КМУ № 405 спеціалізованою послугою із «забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства».

Згідно з п. 2 розділу І Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541, сплата за послуги із забезпечення доступу до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України здійснюється портовими операторами за ставками на ці послуги, визначеними додатком 2 до зазначених тарифів. Відповідно п. 3 розділу І зазначених тарифів розрахунок вартості послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, здійснюється за кількість вантажу, яка пройшла через причал у процесі навантаження або вивантаження на борт або з борту судна або плавучої споруди, із залученням засобів, що перебувають у власності або використовуються портовим оператором для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт і які розміщено у межах причалу або над причалом (конвеєри, трубопроводи).

Позивач в обґрунтування свого позову вказує, що Відповідач зобовязаний сплатити Позивачу плату за послуги із забезпечення доступу Відповідача (як портового оператора) до причалів №13,14 пропорційно кількості вантажу, яка була перевантажена через такі причали.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Постанова КМУ № 405 (зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 483) передбачає, що до переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, відноситься «забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства».

Постанова КМУ № 405 є нормативно-правовим актом і поширює свою дію на необмежену кількість осіб. Сама по собі Постанова КМУ № 405 не надає будь-кому право доступу до будь-яких причалів у всіх морських портах України, а тільки встановлює, що відповідна послуга буде надаватися субєктом природної монополії згідно з тарифами, встановленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Для виникнення власне обовязку адміністрації порту надавати портовому оператору послугу із забезпечення доступу до конкретного причалу, а портового оператора оплатити таку послугу, сторонам потрібно укласти відповідний договір на основі обопільної згоди. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, лише у випадках прямо передбачених законом (ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України). Ні закон, ні Постанова КМУ № 405 не встановлюють ані обовязку сторін укладати такий договір, а ні обовязку Позивача надавати відповідну послугу, а Відповідача її оплачувати, без укладення договору. Таким чином, до моменту укладення сторонами відповідного договору, що залежить від їх обопільної згоди, у адміністрації порту не виникає обовязку надавати відповідну послугу, а у портового оператора не виникає обовязку її оплачувати.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, «За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором».

Згідно ч. 1 ст. 67 ГК України, «Відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів».

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про морські порти України», «У процесі своєї діяльності адміністрація морських портів України укладає договори щодо модернізації, реконструкції та будівництва об'єктів портової інфраструктури, інші договори, що відповідають цілям її утворення, у тому числі господарські договори з питань забезпечення своєї діяльності».

Крім того, п. 7.2 Зводу звичаїв морського порту ОСОБА_5, виданих на підставі Наказу ДП «Адміністрація морських портів України» від 25.08.2015 р. № 92, засвідчених Торгово-промисловою палатою України 15 липня 2015 р. (у повній відповідності до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про морські порти України», де визначено, що «Звід звичаїв морського порту видається адміністрацією морських портів України щодо кожного морського порту, завіряється Торгово-промисловою палатою України і оприлюднюється на офіційному веб-сайті адміністрації морських портів України»), «Послуги в морському порту ОСОБА_5 надаються відповідно до укладених договорів, з урахуванням Правил надання послуг у морських портах, затверджених Міністерством інфраструктури України в установленому порядку та інших нормативно-правових актів, в тому числі міжнародних договорів, ратифікованих Україною». Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про морські порти України», «Звід звичаїв морського порту встановлює правила надання послуг у морському порту, обслуговування суден і пасажирів, що склалися і тривалий час застосовуються на практиці у цьому морському порту. Звід звичаїв морського порту містить правила щодо: 1) порядку вручення повідомлення про готовність судна до здійснення операцій з вантажем; 2) порядку розрахунку сталійного часу, якщо він не встановлений угодою сторін; 3) переліку послуг, що надаються в морському порту; 4) інші правила здійснення господарських операцій у межах морського порту».

Отже для надання Позивачем відповідної послуги між ним та Відповідачем повинен був існувати договір про надання такої послуги. Позивач не надав суду доказів існування такого договору. Навпаки, як випливає з листа ТОВ «Грінтур-Екс» до Адміністрації ММП вих. № 4166 від 21.12.2015 р. на лист Адміністрації ММП до ТОВ «Грінтур-Екс» від 30.11.2015 р. № 18-06/6405, а також листа ТОВ «Грінтур-Екс» до Адміністрації ММП вих. № 59 від 14.01.2016 р. на листи Адміністрації ММП до ТОВ «Грінтур-Екс» від 23.12.2015 р. № 18-06/6900 і від 12.01.2016 р. № 18-06/110, Відповідач прямо відмовився від укладення відповідного договору з Позивачем.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України, «Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї», а відповідно крім власне договору про надання послуг, для встановлення факту існування заборгованості Відповідача за надані послуги потрібно також довести, що такі послуги були надані і повинні бути оплачені Відповідачем, або що Відповідач зобовязаний сплатити попередню оплату за них.

Документи, на які Позивач посилається як на підтвердження споживання відповідачем спеціалізованих послуг, свідчать лише про факти заходу, відходу суден в/з акваторію Миколаївського морського порту, та зміст договору перевезення товарів, проте з них не випливає факт укладення правочину між Позивачем і Відповідачем щодо спеціалізованої послуги, факт замовлення, надання такої послуги Позивачем Відповідачу, прийняття її Відповідачем. Такі документи є стандартними та супроводжують кожен прихід і вихід судна в/з порту, безвідносно до факту надання послуг Позивачем портовим операторам. Витребувані по справі документи від Позивача є підтвердженням того, що аналогічні документи складались і до 01.01.2016 року до дати введення спеціалізованої послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу, передбаченого Постановою КМУ № 405.

ОСОБА_6 ТОВ «НОРТРОП ЛОДЖІСТІКС», які надсилаються на імя Адміністрації ММП (головного диспетчера) і Портового оператора (ТОВ «Грінтур-Екс», що є Позивачем по даній справі): листи, які надсилаються ТОВ «НОРТРОП ЛОДЖІСТІКС» надсилаються ним як експедитором вантажовласника на підставі укладеного між ними договору на транспортно-експедиторське обслуговування. Таким чином ТОВ «НОРТРОП ЛОДЖІСТІКС» діє від імені та в інтересах вантажовласника, а не портового оператора, яким є Відповідач по справі. Тому будь-які документи, які надсилаються експедитором на імя Адміністрації ММП і Портового оператора не мають відношення до взаємовідносин між Позивачем і Відповідачем щодо спеціалізованої послуги доступу до причалу. Погодження портовим оператором прийому судна передбачено чинним законодавством України: п. 13.2, 13.3 Правил надання послуг у морських портах України, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 05.06.2013 р. № 348, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2013 р. за № 1401/23933; п. 3.1, 5.4, 5.6, 5.7 Зводу звичаїв морського порту ОСОБА_5. Таким чином, погодження Відповідача щодо прийняття судна на листах ТОВ «НОРТРОП ЛОДЖІСТІКС», на які вказує Позивач як на заявку на надання спеціалізованої послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу здійснюються у відповідності та на виконання вимог чинного законодавства України і не має звязку з Постановою КМУ №405, Наказом МІУ №541, оскільки не передбачені цими нормативними документами.

ОСОБА_6 Загальної декларації (General Declaration) про прибуття та Загальної декларації (General Declaration) про відхід. Оформлення даних документів передбачено п. 2.2, 4.3 Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.06.2013 р. № 430, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 липня 2013 р. за № 1230/23762.

ОСОБА_6 коносаменту (Bill of Lading). Згідно ст. 134 КТМ України, коносамент є документом, що підтверджує наявність і зміст договору морського перевезення вантажу. Даним документом регулюються правовідносини між перевізником і одержувачем вантажу (ст. 135 КТМ України). Відповідно до ст. 137 КТМ України, коносамент є доказом приймання перевізником вантажу, зазначеного в коносаменті.

ОСОБА_6 вантажної відомості (Cargo Manifest). Згідно абз. 2 п. 3 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю водних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451 (надалі Технологічна схема), маніфест належить до вантажних документів: «вантажні документи - коносаменти (штурманські розписки), маніфести, каргоплани, річкові накладні та інші документи, які є підставою для перетинання митного кордону України водними транспортними засобами і товарами». Згідно абз. 8 п. 3 зазначеної Технологічної схеми, «маніфест перелік коносаментів».

Таким чином, відомості маніфестів (Cargo Manifest) та коносаментів (Bill of Lading), якими оперую Позивач, є документами, що підтверджують наявність і зміст договору перевезень товарів морським транспортом. Вони також не підписані Відповідачем, і так само не є доказом укладення правочину між Позивачем і Відповідачем щодо Спеціалізованої послуги та не є доказом її надання та споживання.

Отже, листи експедитора вантажовласника, відомості маніфестів (Cargo Manifest), коносаменти (Bill of Lading), загальні декларації (General Declation) на прихід та вихід суден є документами, які лише підтверджують факт заходу, відходу суден в акваторію Миколаївського морського порту, та зміст договору перевезення товарів судами, але жодним чином не підтверджують укладення правочину між Позивачем і Відповідачем щодо Спеціалізованої послуги, факт надання такої послуги Позивачем Відповідачу, та не є діями Відповідача, спрямованими на її отримання.

Крім вищевказаного, суд вважає потрібним зазначити також те, що законодавство передбачає різні правові механізми користування причалом. Постановою КМУ № 483 і Наказом МІУ № 541 було врегульовано на законодавчому рівні додатковий правовий механізм доступу до причалу у формі відповідної послуги. Проте це не означає встановлення єдиного (монопольного) механізму доступу до причалу. Більше того, у самій Постанові КМУ № 483 прямо наведено приклади інших правових механізмів доступу до причалу: договори оренди, концесії, спільної діяльності.

Положення Постанови КМУ № 483 і Наказу МІУ № 541 не містять прямої вказівки на те, що інші правові механізми користування, доступу до причалу мають припинити свою дію або змінитись умови правовідносин сторін за такими механізмами, в тому числі в аспекті ціноутворення.

Положення Постанови КМУ № 483 і Наказу МІУ № 541 не містять норми, яка встановлює обов'язок портового оператора замовляти послугу доступу до причалу, якщо у портового оператора не виникає потреби в отриманні такої послуги.

При цьому Відповідач вже має право доступу до причалу та причальної інфраструктури (залізничних колій та підкрановий колій), що розташовані за адресою: 54200, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23. Так, між Позивачем та Відповідачем укладений Договір № А7-А від 10.07.2013 р. про встановлення сервітуту (далі «Договір сервітуту»). Згідно п. 1.1 Договору сервітуту, «Сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, що розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23». Згідно п. 3.2 Договору сервітуту, Сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування Відповідачем причалом та причальною інфраструктурою. П. 4.1 Договору сервітуту встановлено, що зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою. Відповідно до статті 7 Договору сервітуту до обовязків Позивача відноситься:

- не чинити перешкоди Відповідачу в здійсненні свого права сервітуту на умовах даного Договору;

- не втручатися у господарську діяльність Відповідача і не чинити перешкод в її здійсненні;

- забезпечити безперешкодний прохід/проїзд працівників Відповідача та інших осіб за зверненням Відповідача на обєкт сервітуту.

Позивачем не надано суду доказів того, що Договір сервітуту на даний час припинений чи розірваний.

Із співставлення змісту спеціалізованої послуги із «забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства», а також положень Договору сервітуту вбачається, що надання Відповідачу доступу до причалу на сьогодні вже є одним із обовязків Позивача за Договором сервітуту, і такому обовязку корелює обовязок Відповідача сплачувати плату за користування сервітутом. Отже доступ до причалу на сьогоднішній день вже оплачується Відповідачем в рамках Договору сервітуту.

Правомочності щодо отримання доступу до причалу, які передбачені Постановою КМУ № 405, вже повністю включені у той обєм правомочностей, який наданий Відповідачу за Договором сервітуту. Таким чином предмет Договору сервітуту охоплює предмет спеціальної послуги із забезпечення доступу до причалу, передбаченої Постановою КМУ № 405.

Враховуючи, що позивач не надав суду доказів надання послуги, вчинення дій, які обґрунтовують її зміст, відсутність доказів замовлення цієї послуги відповідачем та потреби в її споживанні, то в задоволені позову слід відмовити.

У судовому засіданні 01 червня 2016 року, згідно зі ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Оформлене відповідно до статті 84 ГПК України, рішення підписано 02.06.2016 року

Суддя С.М.Коваль