ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016 Справа №917/471/16

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго", вул. Чкалова, 17, м. Лубни, 37500

до Територіальної громади міста Лубни в особі Лубенської міської ради, вул. Ярослава Мудрого, 33, м. Лубни, 37500

третя особа: Управління з питань комунального майна та земельних відносин, вул. Радянська, 99, м. Лубни, 37900

про стягнення суми основного боргу

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №1-17/1715 від 17.07.2015

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явились

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення 9910,06 грн - вартість безпідставно отриманої теплової енергії за період з січня 2013 року по квітень 2014 року, яка була спожита відповідачем без укладення із позивачем договору купівлі-продажу теплової енергії.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленої теплової енергії.

Дана обставина призвела до виникнення заборгованості за поставлену теплову енергію в сумі 9910,06 грн.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що виконавець житлово-комунальної послуги зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідачем подано клопотання про застосування позовної давності на частину періоду, за який позивач просить провести стягнення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

На виконання розпорядження Лубенського міського голови №324р від 19.11.2012 «Про передачу приміщення» Лубенське комунальне підприємство фірма «Житло» передало нежиле приміщення загальною площею 49,8 м2 за адресою: м. Лубни, вул. Радянська, 99 Управлінню з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради, яке визначено балансоутримувачем.

14.01.2013 комунальним підприємством фірмою «Житло» та Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин підписаний акт приймання-передачі нежилого приміщення, загальною площею 49,8 м2, розташованому на першому поверсі п'ятиповерхового цегляного гуртожитку, за адресою: м. Лубни, вул. Радянська, 99.

Згідно з п. 1.1 Положення «Про управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради» (в новій редакції), затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 16.03.2012, Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради (надалі - Управління) є виконавчим органом Лубенської міської ради, який організовує та здійснює діяльність у сфері управління комунальною власністю, орендних відносин, приватизації, та у галузі земельних відносин.

Таким чином власником нежилого приміщення, загальною площею 49,8 м2, за адресою: м. Лубни, вул. Радянська, 99 є територіальна громада міста Лубен в особі Лубенської міської ради.

Як зазначає позивач, вказане нежитлове приміщення не має окремого теплового вводу та забезпечується опаленням єдиною з житловим будинком системою централізованого опалення.

Система опалення вищезазначеного приміщення є частиною внутрішньобудинкової системи централізованого опалення багатоквартирного будинку, так як при проектуванні будинку закладався засіб теплопостачання - централізоване опалення. Згідно з вимогами будівельних норм щодо питання влаштування системи опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув'язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку. Опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно об'єднує всі приміщення будинку.

Споживачем теплової енергії, відповідно до ч. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 (надалі - Правила), є фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

В розумінні Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - це фізична чи юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору (ст. 1 Закону).

Пунктом 4 Правил передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем ти теплопостачальною організацією.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Виробництво теплової енергії є господарською діяльністю, що пов'язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативним джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2014 позивач звернувся до Лубенського міського голови з пропозицією укласти договір купівлі-продажу теплової енергії на приміщення, загальною площею 49,8 м2, за адресою: м. Лубни, вул. Радянська, 99.

У відповідь на пропозицію щодо укладення договору купівлі-продажу теплової енергії, позивач отримав листа від Управління з питань комунального майна та земельних відносин Лубенської міської ради №01-13/1332 від 15.12.2014, в якому зазначалося, що проекти договорів повертаються без оформлення, так як Управління не перебуває у договірних відносинах з ОКПВТГ «Лубнитеплоенерго». Власником даного приміщення є Лубенська міська рада, яка не надавала Управлінню повноважень щодо укладення договорів на теплопостачання та проведення послуг по оплаті за надані послуги.

19.12.2014 позивачем повторно направлено на ім'я міського голови лист №7-1/579 від 19.12.2014, з проханням підписати договір купівлі-продажу теплової енергії та законодавчим обґрунтуванням обов'язку щодо його укладення, який відповідачем був проігнорований.

Отже, договір про постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем не був укладений.

В той же час, в період з 14.01.2013 по 12.04.2014 позивачем надавалися відповідачу послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується довідкою про теплопостачання багатоквартирного будинку №99 по вул. Радянській в м. Лубни, виданої балансоутримувачем будинку - КП фірмою «Житло», актами на включення та відключення системи централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку №99 по вул. Радянській у м. Лубни.

Враховуючи відсутність приладу комерційного обліку теплової енергії у відповідача та письмового договору з ним, кількість теплової енергії, наданої відповідачеві, визначена позивачем згідно погодинного теплового навантаження. Розрахунок погодинного теплового навантаження на опалення приміщення відповідача, що розташоване в будинку №99 по вул. Радянській, загальною площею 49,8 м2 та опалювальним об'ємом 197,3 м3 виконано відповідно до КТМ 204 України 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні», затверджені Держжитлокомунгоспом України 14.12.1993.

Вихідні дані для розрахунку навантаження з поверхневого плану на об'єкт відповідача, КТМ 204 Україна 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» та ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010 «Будівельна кліматологія», затверджених наказом Мінрегіонбуду України №511 від 16.12.2010.

Обсяг фактично спожитої теплової енергії, використаної на опалення приміщення відповідача за адресою: вул. Радянська, 99 в м. Лубни, загальним об'ємом 193,7м3, обчислений з урахуванням фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря (за даними метеостанції м. Лубни) та кількості діб роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (з січня 2013 року по квітень 2014 року), відповідно до розрахунку, складає 10,504 Гкал.

ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» здійснило розрахунок вартості теплової енергії спожитої на опалення нежилого приміщення об'ємом 193,7 м3 за адресою: вул. Радянська, 99 м. Лубни, за період з 14.01.2013 по 12.04.2014, що складає 9910,06 грн.

12.02.2016 позивач направив на адресу Лубенської міської ради повторну вимогу про оплату вартості теплової енергії, отриманої з січня 2013 року по квітень 2014 року.

19.02.2016 від Управління з питань комунального майна та земельних відносин Лубенської міської ради надійшла відповідь на вищезазначену вимогу про відсутність в Управління повноважень щодо розгляду зазначеної вимоги.

Таким чином, відповідачем без достатньої правової підстави отримано теплову енергію, надану позивачем для опалювання приміщення, що розташоване в будинку №99 по вул. Радянській, загальною площею 49,8 м2 та опалювальним об'ємом 197,3 м3 за період з 14.01.2013 по 12.04.2014 на суму 9 910,06 грн.

Зазначену суму боргу позивач просить суд сягнути з відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За приписами ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, сам лише факт не укладання сторонами письмового договору в даному випадку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити отриману теплову енергію, оскільки відносини сторін мали позадоговірний характер і регулювалися вищенаведеними нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

В частині 3 статті 179 ГК України закріплено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Так, згідно з ч. 3, ч. 5 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", обов'язок укласти договір на житлово-комунальні послуги, як і обов'язок їх оплачувати, покладається на споживача, тобто відповідача, який спожив послуги з централізованого опалення.

Крім того, ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що одним з основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією (в даному випадку позивачем).

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачено законом та є обов'язком споживача, тобто відповідача.

Правилами користування тепловою енергією визначено, що у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової розраховується у відповідності до теплового навантаження, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (п.23 Правил).

Статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що тарифи на теплову енергію є регульованими.

Законом України «Про ціни і ціноутворення», а саме в пункті 3 ст.12 зазначено, що зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» та згідно з абз.7 ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб'єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач, в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, 27.01.2016 надіслав на адресу Лубенської міської ради претензію-вимогу №1-17/150 щодо сплатити заборгованості за поставлену теплову енергію в період з січня 2013 року по квітень 2014 року.

08.02.2016 листом №01-13/110 на претензію-вимогу надійшла відповідь від Управління з питань комунального майна та земельних відносин Лубенської міської ради, в якій зазначено, що Управління не перебуває з ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» в договірних відносинах, власником приміщень комунальної власності є Лубенська міська рада.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача існує зобов'язання по оплаті позивачу вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з 14.01.2013 по 12.04.2014 на суму 9910,06 грн, для опалення приміщення площею 49,8 м2, за адресою: вул. Радянська, 99 в м. Лубни, загальним об'ємом 193,7 м3.

Відповідачем подано клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності на частину періоду, за який позивач просить провести стягнення.

Позивач з позовною заявою звернувся до суду 17.03.2016.

Таким чином, позовна давність пропущена щодо стягнення 906,14 грн за період з 14.01.2013 по 31.01.2013, 1187,74 грн за період з 01.02.2013 по 28.02.2016, 1371,92 грн за період з 01.03.2013 по 31.03.2013. Всього позовна давність пропущена щодо стягнення 3459,80 грн за період 14.01.2013 - 31.01.2013.

Враховуючи норми Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем частково пропущений.

Суд погоджується із заявою відповідача щодо наявності підстав застосування строків позовної давності частково.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, згідно зі статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене та доведеність факту порушення відповідачем умов чинного законодавства, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 6450,26 грн за період з 01.04.2013 по 12.04.2014.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32 - 33, 44 - 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Територіальної громади міста Лубни в особі Лубенської міської ради, вул. Ярослава Мудрого, 33, м. Лубни, 37500 (код ЄДРОПОУ 21053182) на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго", вул. Чкалова, 17, м. Лубни, 37500 (п/р 1471 ТВБВ 10016/026 ФПОУ АТ «Ощадбанк», МФО 331467) вартість безпідставно отриманої теплової енергії в сумі 6450,26 грн, 896,91 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено: 07.06.2016.

Суддя Д.М. Сірош