РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016Справа №910/4856/16
За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

(відповідач -1)

Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк"

(відповідач -2)

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк

"Приват Банк" (відповідач -3)

про стягнення 394 170, 38 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_3 - дов. № б/н від 04.03.2016р.

Від відповідача 1: не з'явився

Від відповідача 2: не з'явився

Від відповідача 3: Каракоця О.Р. - по дов. №б/н від 31.07.2014р.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про:

Стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 394 170, 38 грн., як безпідставно набутого майна;

Зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" повернути на рахунок фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - НОМЕР_1) НОМЕР_4 в ПАТ "Платинум Банк", м. Київ, МФО 380388, помилково списану суму у розмірі 394 170,38 грн.;

Зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) списати з рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (78500, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: НОМЕР_2) НОМЕР_3 в Маріупольській філії ПАТ "КБ "ПриватБанк", м. Маріуполь, МФО 335429, помилково зараховану суму у розмірі 394 170,38 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/4856/16, розгляд справи призначено на 13.04.2016р.

Представники відповідача 1 та 3 в судове засідання не з'явилися.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача дійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 341 900,00 грн., як безпідставно набутого майна.

Ухвалою від 13.04.2015р. суд зобов'язав відповідачів 1 та 3 виконати вимоги ухвали господарського суду про порушення провадження у справі від 21.03.2016, а саме надати:

- письмовий відзив на позов з наданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини;

- оригінали (для огляду) та належним чином засвідчені копії (для залучення до матеріалів справи) статуту (положення), свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи; виписку про включення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на день вирішення спору;

- власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та не має рішення цих органів з такого спору.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України витребував від відповідача - 3 Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" транзакції по рахунку ФОП ОСОБА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2, п/р НОМЕР_3 у Маріупольська філія ПАТ КБ "Приватбанк" код 335429 за період з 03.03.2016р. по даний час.

В судове засідання 11.05.2016р. представники позивача, відповідача 1 та 2 не з'явилися. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило.

В судовому засіданні представником відповідача -3 наданий письмовий відзив на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 продовжено строк вирішення спору на 15днів та відкладено розгляд справи на 30.05.2016.

У судовому засіданні 30.05.2016 представник позивача надав додаткові пояснення у справі.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав додаткові усні заперечення у справі.

Представники відповідачів-1,2 в судове засідання 30.05.2016 не з'явились. Від відповідачів-1,2 заяв та клопотань процесуального характеру, на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Відповідачі-1,2 належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Крім того, з огляду на те, що позивачем 11.04.2016 було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 341 900,00 грн.; зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» повернути на рахунок позивача помилково списані кошти у розмірі 341 900,00 грн., а також зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» списати з рахунку ФОП ОСОБА_2 помилково зараховану суму у розмірі 341 900,00 грн., суд вважає за доцільне прийняти дану заяву та розглядати справу з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідачі-1,2 не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем-1 не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань сторін на час розгляду справи, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності представників відповідачів-1,2, виключно за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-3, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та вивчивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази та оглянувши їх оригінали в судових засіданнях, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

11.03.2014 між відповідачем-2 - Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (банк за договором) та позивачем - Фізичною - особою підприємцем ОСОБА_1 (клієнт за договором) був укладений договір банківського рахунку № НОМЕР_4, відповідно до умов якого банк в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України та цим договором, відкриває клієнту за його заявою поточний рахунок в національній валюті України та/або в іноземній валюті/ах, на який зобов'язується приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять клієнту, для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів.

Також 11.03.2014 р. між позивачем та відповідачем-2- Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було підписано Договір про надання послуг дистанційного обслуговування за допомогою системи «Клієнт-банкінгу», відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого банк за допомогою системи надає клієнту послуги дистанційного обслуговування рахунків клієнта, відкритих в банку. Банк надає клієнту послуги виключно за умови повної ідентифікації клієнта та осіб, уповноважених діяти від його імені, відповідно до вимог чинного законодавства та наявності у клієнта відкритого в банку поточного рахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 03.03.2016 невстановлені особи здійснили несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальної машини системи платежів "Клієнт-банкінг", яка була встановлена на комп'ютері позивача, що призвело до порушення встановленого порядку її маршрутизації, а саме було сформовано платіжні доручення та від імені ФОП ОСОБА_1 перераховано з рахунку позивача № НОМЕР_4 на рахунок відповідача-1 - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 № НОМЕР_3, відкритий у відповідача -3 Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», грошові кошти в сумі 341 900,00 грн.

03.03.2016р. позивач звернувся до відповідача-2 з заявою з повідомленням про несанкціонований платіж з рахунку позивача № 73501 на суму 341 900,00 грн. та проханням сприяти з'ясуванню причин несанкціонованого доступу.

03.03.2016р. відповідач направив електронний лист на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» про несанкціонований платіж з проханням провести відповідні заходи з внутрішнього фінансового моніторингу.

06.03.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про відкриття кримінального провадження № 0002694 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Позивач зазначає, що відповідачем-1 кошти в сумі 341 900,00 грн. набуті безпідставно, оскільки правові підстави для здійснення розрахунків між позивачем та відповідачем-1 відсутні, а тому просить стягнути з відповідача-1 кошти в сумі 341 900,00 грн.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України визначено загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави:

1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 1 ст. 1213 Цивільного кодексу передбачено, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

- набуття або збереження майна;

- набуття або збереження за рахунок іншої особи;

- відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

- набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

- шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);

- обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

- відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

З банківської виписки, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що 03.03.2016 з рахунку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти ФОП ОСОБА_2 на рахунок, відкритий в Маріупольській філії ПАТ «Приватбанк», в загальній сумі 341 900,00 грн.: 70 019,38 грн. із зазначенням призначення платежу «Оплата за послуги згідно рахунку-фактури СФ-0000068 від 25.01.2016», 84 793,00 грн. із зазначенням призначення платежу «Оплата за послуги згідно рахунку № СФ-0000058 від 21.01.2016», 43 976,47 грн. із зазначенням призначення платежу «Оплата за послуги згідно рахунку № СФ-0000054 від 18.01.2016», 67 576,80 грн. із зазначенням призначення платежу «Оплата за послуги згідно рахунку № СФ-0000066 від 21.01.2016», 75 534,35 грн. із зазначенням призначення платежу «Оплата за послуги згідно рахунку № СФ-0000047 від 15.01.2016», 52 270,38 грн. із зазначенням призначення платежу «Оплата за послуги згідно рахунку № 16 від 19.01.2016».

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем-1 відсутні правовідносини про надання послуг, а тому відповідач-1 - ФОП ОСОБА_2 набув кошти без достатніх на те правових підстав, а тому позовні вимоги в частині стягнення 341 900,00 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач зазначає, що відповідачами-2 було допущено порушення чинного законодавства України та не було вчинено всіх можливих та обов'язкових для банків дій щодо захисту інтересів позивача, у зв'язку з чим позивач просить ПАТ «Платинум Банк» повернути на рахунок позивача помилково списану суму у розмірі 341 900,00 грн., а також просить зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» списати з рахунку позивача помилково зараховану суму у розмірі 341 900,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Так, відповідно до п. 11.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22 (далі - Інструкція) оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування. Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк", "телефонний банкінг" тощо.

Юридичною підставою для роботи клієнта за допомогою систем дистанційного обслуговування і оброблення банком дистанційних розпоряджень клієнта є договір банківського рахунку (п. 11.3 Інструкції ).

Згідно з п. 2.10 Інструкції, клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку.

Відповідно до п. 11.5 Інструкції, відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, від свого імені або за дорученням особи, яку представляють, накладають підписи під час створення електронного розрахункового документа.

Положеннями п. 11.8 Інструкції передбачено, що під час використання систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк" клієнт має дотримуватися всіх вимог, що встановлює банк, з питань безпеки оброблення електронних розрахункових документів.

Згідно вимог ст. 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису, у тому числі електронного цифрового підпису, для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис.

Відповідно до розділу 2 Договору про надання послуг дистанційного обслуговування за допомогою системи «Клієнт-банкінгу» від 11.03.2014, укладеного між позивачем та відповідачем-2, для встановлення Системи клієнт отримує від банку для кожного користувача системи наступні дані на зовнішньому носії (CD-ROM): логін, початковий особистий ключ ЕЦП, який у подальшому має бути змінений користувачем ЕЦП на постійний, та, у разі необхідності, файл для інсталювання відповідного програмного забезпечення системи безпосередньо на обладнання клієнта.

Електронний цифровий підпис (ЕЦП) - еквівалент власноручного підпису уповноваженої особи клієнта, засвідченого печаткою клієнта. ЕЦП є результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати клієнта. ЕЦП накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Уклавши цей договір, у п. 1.5. Договору від 11.03.2014 сторони погодили, що ЕЦП користувачів прирівнюється до власноручного підпису уповноваженої особи клієнта, засвідченого печаткою клієнта. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним через його електронну форму.

Відповідно до п. 3.10. договору від 11.03.2014 клієнт визначає та підтверджує, що надані банку за допомогою системи електронні розрахункові документи з використанням ЕЦП вважаються банком такими, що належним чином оформлені та підписані уповноваженими особами клієнта, на підставі яких банк здійснює списання в відкритого(их) рахунку(ків) клієнта.

Пунктом 4.3. договору від 11.03.2014 визначено, що клієнт зобов'язується забезпечити зберігання технічних в прорамних засобів системи, особистих ключів ЕЦП, паролів та паролів особистих ключів таким чином, щоб виключити можливість їх викрадення, втрати, несанкціонованого використання, копіювання або пошкодження, а також не допускати їх передачі третім особам чи несанкціонованого доступу до них, виключення можливості їх пошкодження, втрати, використання не уповноваженими особами.

Так, 03.03.2016 відповідачем-2 було отримано від позивача електронні розрахункові документи (платіжні доручення) про перерахування коштів у загальному розмірі 341 900,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_2.

Здійснена відповідачем перевірка 341 900,00 грн. достовірності ЕЦП підтвердила, що вищезазначений платіж був підписаний легітимним цифровим підписом, що належить уповноваженому представнику позивача.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, отриманий відповідачем-2 від позивача електронний розрахунковий документ (платіжне доручення) про перерахування на користь ФОП ОСОБА_2 коштів в розмірі 341 900,00 грн. надійшов до відповідача за допомогою системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банкінг" з електронним цифровим підписом користувача-1 ФОП ОСОБА_1.

Отже, відповідно до вищенаведених норм, та зокрема ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис", п. 32.3 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст.ст. 1066, 1068 ЦК України відповідач-2 був зобов'язаний прийняти та виконати належним чином оформлене та підписане розпорядження позивача щодо перерахування коштів у розмірі 341 900,00 грн.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що позивачем не доведена вина Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в події несанкціонованого списання грошових коштів та не доведено незабезпечення відповідачем-2 належного захисту, оскільки відповідач-2 перевірив справжність ЕЦП уповноважених осіб позивача, які на час підписання платіжного доручення були дійсними.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» у відповідності з чинним законодавством на підставі платіжного доручення, сформованого і підписаного з використанням дійсних електронних цифрових підписів посадових осіб позивача належним чином виконав свої договірні зобов'язання по проведенню безготівкових платежів, у задоволенні вимоги про зобов'язання повернути на рахунок позивача як безпідставно списаних коштів, слід відмовити.

Відповідно до п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», у відповідності до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, зобов'язаний приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові - ФОП ОСОБА_2, грошові кошти, що йому надходять, а також, після зарахування таких коштів на рухунок, здійснювати їх списання лише за дорученням власника рахунку № НОМЕР_3 - ФОП ОСОБА_2.

Як зазначив позивач, на момент його звернення до відповідача-2 про безпідставне перерахування коштів відповідачу-1, кошти вже були зараховані на рахунок відповідача-1.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що на момент зарахування коштів ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунок ФОП ОСОБА_2, у ПАТ КБ «Приватбанк» була відсутня інформація щодо відкликання Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 перерахованих з його рахунку коштів в сумі 341 900,00 грн., а тому вимоги позивача в частині зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» списати з рахунку позивача помилково зараховану суму у розмірі 341 900,00 грн. задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 49, 82-84 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (78500, АДРЕСА_2, НОМЕР_5) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02154, АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1) 341 900 (триста сорок одну тисячу дев'ятсот) грн. 00 коп. безпідставно отриманих коштів та 5 128 (п'ять тисяч сто двадцять вісім ) грн. 50 коп. - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.2016р.

Суддя Трофименко Т.Ю.