РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016Справа №910/5642/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

До Державного акціонерного компанії "Хліб України"

Про стягнення 823 123,41 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Цапенко Б.В. (дов. № 874 від 28.12.2015)

від відповідачів Цихуляк С.В. (дов. № 02-14/692 від 29.04.2016)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 25.05.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

29.03.2016 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (надалі - позивач) до Державного акціонерного компанії "Хліб України" (надалі - відповідач) про стягнення 823 123,41 грн.

Позовні вимоги ограновані тим, що на думку позивача, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за Договором оренди нежитлового приміщення № 12316 від 03.11.2014 внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 823 123,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/5642/16, розгляд справи призначено на 27.04.2016.

В судове засідання, призначене на 27.04.2016, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 27.04.2016, представник відповідача не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

27.04.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 18.05.2016

В судовому засіданні 18.05.2016 оголошено перерву до 25.05.2016.

В судове засідання, призначене на 25.05.2016,з'явився представник позивача та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 25.05.2016,з'явився представник відповідача та заявив клопотання про застосування строків позовної давності до пені та просив суму нарахованих штрафних санкцій.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2014 між Публічним акціонерним товариством"Державна продовольчо-зернова корпорація України" (орендодавець) та Державною акціонерною компанією "Хліб України" (орендар, відповідач) було укладено договір № 12316 оренди нежилого приміщення.

Відповідно до п.1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що належить Орендодавцю.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Позивачем на виконання вимог умов договору було надано відповідачеві послуги в період з листопада 2014 по грудень 2015 на загальну суму 602 232,97 грн., що підтверджується актами надання послуг.

Однак відповідачем в порушення умов Договору орендна плата станом на дату подання позову не вносилась, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 602 232,97 грн., яка відповідачем не заперечується, визнається, як в акті взаємозвірки так і у відзиві.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Факт наявності заборгованості відповідачем не спростовано, доказів сплати вказаних платежів відповідачем суду не надано, таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг в сумі 602 232,97 грн.

Окрім того позивач просить стягнути з відповідача 91 848,70 грн. пені в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення та штраф в розмірі 7 %, що встановлено п. 8.2. Договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 230 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідач заяв клопотання про застосування спеціальної позовної давності.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою від 24,03.2016 відповідач вважає, що нарахованих позивачем пені по орендній платі та пені за комунальні послуги слід застосувати спеціальну позовну давність передбачену п.1 ч,2 ст. 258 ЦК України в частині нарахованої по орендній платі за актами №1488 від 30.11.2014, №1858 від 31.12.2014, №406 від 31.01.2015, №557 від 28.02.2015 та за комунальні послуги №1501 від 30.11.2014, №1859 від 31.12.2014, №404 від 31.01.2015, №612 від 28.02.2015.

Суд зробивши власний перерахунок зазначає, що підлягає стягненню пеня в межах позовної давності за спірними актами №1488 від 30.11.2014 в сумі 1 494.44 грн., №1858 від 31.12.2014 в сумі 2 249,71 грн., №406 від 31.01.2015 в сумі 3 125.15 грн., №557 від 28.02.2015 в сумі 4 036.36 грн., №1501 від 30.11.2014 в сумі 462,28 грн., №1859 від 31.12.2014 в сумі 985, 09 грн., №404 від 31.01.2015 в сумі 1 212,42 грн., №612 від 28.02.2015 в сумі 1 402,24 грн.

Отже суд вважає за доцільне задовольнити заяву про застосування строків позовної давності частково, та зазначає, що стягненню підлягає пеня в сумі 77 904,58 грн., а в частині стягнення пені в сумі 13 944,12 грн. суд застосовує строк позовної давності та відмовляє в задоволенні.

Разом з тим відповідач просить зменшити суму штрафу та пені.

Водночас, слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п.3 ч.1 ст.83 ГПК України за рішенням суду розмір штрафу та пені може бути зменшений у виняткових випадках, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008 якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.09.2011 у справі №5005/4542/2011.

Враховуючи вищенаведене, використовуючи своє право, надане ст. 233 ГК України та відповідно до п.3 ч.1. ст. 83 ГПК України , суд вважає за доцільне зменшити розмір штрафу до 4 215,63 грн. та пені до 9 184,87 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційних втрат в розмірі 75 390,29 грн. та 3 % річних в сумі 11 495,14 грн.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним не правильно здійснено вказаний розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного акціонерного компанії "Хліб України" (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 1; ідентифікаційний номер: 20047943) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 1; ідентифікаційний код 37243279) 602 232 грн. 97 коп. - основного боргу, 9 184 грн. 87 коп. - пені, 4 215 грн. 63 коп. - штрафу, 11 495 грн. 14 коп. - 3% річних, 75 390 грн. 29 коп. - інфляційних втрат та 12 138 грн. 19 коп. - судового збору за подання позовної заяви.

3. В частині стягнення пені в сумі 13 944,12 грн. - відмовити.

4. В іншій частині суму штрафу та пені зменшити до 9 184 грн. 87 коп. - пені, 4 215 грн. 63 коп. - штрафу.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 31.05.2016

Суддя М.О. Лиськов