ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.04.2016 Справа № 907/970/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Л.С. Журавчак

суддя І.Г. Ушак

суддя В.П. Кривка

розглянувши матеріали справи

За позовом прокурора Свалявського району в інтересах держави

до відповідача 1 Свалявської районної ради м. Свалява

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Свалявська проектно-будівельна майстерня" м. Свалява

до відповідача 3 відділу управління майном району Свалявської районної ради, м. Свалява

про визнання недійсним рішення сесії Свалявської районної ради від 28.03.2013 року №253 та визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень, що належить до майна спільної власності територіальних громад району загальною площею 41 м2

За участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, прокурор відділу прокуратури Закарпатської області;

від відповідача 1 - ОСОБА_2, предст. за дов. від 02.10.15 №01.1-15/58;

від відповідача 2 ОСОБА_3, предст. за дог. №12 від 09.11.15;

від відповідача 3 - ОСОБА_2, начальник управління;

СУТЬ СПОРУ: визнання недійсним рішення сесії Свалявської районної ради від 28.03.2013 року №253 та визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень, що належить до майна спільної власності територіальних громад району загальною площею 41 м2 і повернення орендованого майна

В судовому засіданні за згодою сторін оголошено перерву з 31.03.16 до 04.04.16 до 15год. відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

Позивач - прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Вважає як рішення, так і укладений на його виконання договір такими, що не відповідають вимогам ст. ст. 11, 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідач 1 і 3 письмових відзивів на позов суду не надали.

Відповідач 2 проти заявленого прокурором позову заперечив. Зокрема, зазначив, що доводи прокурора про захист інтересів територіальної громади та завдання їй матеріальних збитків є непереконливими, у разі заявлення прокурором позову в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, Свалявська районна рада повинна була б набути статусу позивача, а не відповідача. Мотивуючи позов відсутністю проведеної переоцінки вартості орендованого майна, вказує його вартість на час пред"явлення позову 3759,56 грн., як і в спірному договорі. Наголосив, що товариство, як орендар, жодного разу з 1992 року не порушувало договірних зобов"язань, а визнання недійсним договору з формальних підстав є недоцільним.

Не погоджуючись з відзивом відповідача 2 прокурор надав суду письмові пояснення. Зокрема, звертаючись з цим позовом, в обгрунтування позовних вимог вказано на порушення вимог чинного законодавства, допущених при наданні в оренду комунального майна ТОВ "Свалявська проектно-будівельна майстерня". Тобто, Свалявська районна рада, як орган місцевого самоврядування, який наділений владними повноваженнями, реалізуючи їх в частині розпорядження комунальним майном, вийшла за межі своєї компетенції, надавши таке майно в оренду з грубим порушенням закону. Саме тому районну раду визначено прокурором як відповідача у справі. Крім того, позовна вимога про визнання недійсним рішення ради звернена саме до Свалявської районної ради. В даному випадку має місце збіг позивача і відповідача у одній особі, в зв"язку з чим, в частині вимог законодавства при наданні майна в оренду ним, прокурором, подано цей позов в інтересах держави, як самостійним позивачем до відповідача 1 - Свалявської районної ради, а щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди - до відповідачів 2 і 3. Крім того, зауважив, що надання в оренду комунального майна з істотними порушеннями завдає шкоди місцевому бюджету через недоотримання коштів за таку оренду.

ВСТАНОВИЛА

Відповідно до рішення дванадцятої сесії шостого скликання Свалявської районної ради від 23 жовтня 2012 року №198 "Про оренду майна спільної власності територіальних громад району" продовжено договори оренди приміщень, в зв"язку з чим між відділом управління майном району Свалявської районної ради та ТОВ "Свалявська проектно-будівельна майстерня" 01.12.12 укладено Договір №10 оренди нежитлових приміщень адмінбудинку площею 41,0кв.м за адресою: м. Свалява, пл. Головна, 1, для розміщення офісних приміщень строком з 01 грудня 2012 року по 01 квітня 2013 року.

Рішенням п"ятнадцятої сесії шостого скликання Свалявської районної ради від 28 березня 2013 року №253 "Про оренду майна спільної власності територіальних громад району", зокрема, п. 6.15 продовжено ТОВ "Свалявська проектно-будівельна майстерня" договір оренди нежитлового приміщення на 1 поверсі адмінбудинку площею 41,0кв.м за адресою: м. Свалява, пл. Головна, 1, що знаходиться на балансі відділу управління майном району районної ради, для розміщення офісних приміщень на період з 02 квітня 2013 року по 31 березня 2016 року.

Відповідно до вказаного рішення між відділом управління майном району Свалявської районної ради та ТОВ "Свалявська проектно-будівельна майстерня" 02.04.13 укладено Договір №10 оренди нежитлових приміщень адмінбудинку площею 41,0кв.м за адресою: м. Свалява, пл. Головна, 1, для розміщення службових кабінетів.

Відповідно до п. 4 Договору орендна плата складає 660 грн. за базовий місяць; балансова вартість майна - 3759,56 грн.

Прокуратурою Свалявського району пред"явлено позов про визнання недійсним рішення сесії Свалявської районної ради від 28.03.2013 року №253 в частині продовження договору оренди нежитлових приміщень на 1 поверсі адмінбудинку площею 41,0кв.м за адресою: м. Свалява, пл. Головна, 1, що знаходиться на балансі відділу управління майном району районної ради ТОВ "Свалявська проектно-будівельна майстерня", визнання недійсним договору оренди цих нежитлових приміщень і повернення орендованого майна. Позов мотивовано порушенням ст. 11 Закону України "Про оренду державного і комунального майна"; наявна ж оцінка майна за 2007 рік проведена стосовно двох кабінетів.

Заслухавши представників сторін, вивчивши та оцінивші зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про відмову в позові з наступним обгрунтуванням.

Частинами п'ятою та сьомою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду; майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об'єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій регулюються Законом України "Про оренду державного і комунального майна".

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Так, статтею 11 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" визначено, що оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

Відповідно до абзацу 1 пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 №629 "Про затвердження Методики оцінки вартості об"єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних коштів та цінних паперів" у разі оренди нерухомого майна здійснюється його незалежна оцінка, при цьому вартість робіт з оцінки оплачується за домовленістю сторін договору оренди.

Згідно з абзацом 3 пункту 19 вказаної постанови у разі передачі в оренду нерухомого майна, орендодавцем якого є орган, визначений в абзацах другому та третьому статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в даному випадку органом місцевого самоврядування), звіт про незалежну оцінку розглядається і рецензується зазначеним органом.

Згідно з наявними матеріалами під час укладення оспорюваного договору у квітні 2013 року, був наявний Звіт про оцінку вбудованого приміщення за 2007 рік, тобто з порушенням трирічного строку його дійсності. Отже, при прийнятті рішення про продовження договору оренди та укладенні згодом на його підставі відповідного договору оренди, районною радою порушено порядок передачі в оренду комунального майна, визначений нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а саме: не здійснена оцінка майна, що передається в оренду.

Відповідно до п. 2 роз'яснень Вищого арбітражного суду "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" №02-5/35 від 26.01.2000 підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи же спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Однак, пунктом 2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 роз"яснено, що в процесі вирішення спору сторони можуть самі усунути у встановленому порядку порушення, які тягнуть за собою визнання правочину недійсним, зокрема, шляхом: вчинення нового правочину; погодження правочину з відповідним державним органом, якщо це необхідно було для даного правочину, а таке погодження не було раніше здійснено тощо. Сторони також не позбавлені права вчинити правочин про внесення змін до правочину з метою приведення його у відповідність із законом (крім зміни ціни в договорі після його виконання, оскільки згідно з частиною третьою статті 632 ЦК України така зміна не допускається). Якщо згаданий правочин (про внесення змін) не суперечить вимогам закону, господарський суд приймає судове рішення, виходячи з його умов. При цьому господарським судам необхідно мати на увазі, що законом не передбачено заборони стосовно надання правочинові, - в тому числі про внесення змін до іншого правочину, - за згодою сторін зворотної дії в часі.

В процесі розгляду справи відповідачами подано суду докази про проведення оцінки орендованого майна (Звіт про оцінку вбудованих приміщень (першого поверху) площею 26.1 кв.м адмінбудинку літери "А", що розташований по вул. Головній, №1 в м. Свалява від 12.10.15). Сторонами у договорі також врегульовано неточності орендованої площі шляхом прийняття Свалявською районною радою рішення про внесення зміни до пункту 6.15 рішення районної ради від 28.03.13 №253, при цьому замінено цифру 41,0 на цифру 26,1(рішення Свалявської районної ради від 25.02.16 №65).

На час останнього судового засідання сплив строк, на який укладено оскаржуваний договір оренди. Разом з цим, відповідачі подали суду прийняте з врахуванням ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" рішення Свалявської районної ради від 25.02.16 №72, пунктом 4.4 якого продовжено ТОВ "Свалявська проектно-будівельна майстерня" договір оренди нежитлового приміщення на 1 поверсі адмінбудинку площею 26,1кв.м за адресою: м. Свалява, пл. Головна, 1, що знаходиться на балансі відділу управління майном району районної ради, для розміщення службових кабінетів строком на 2 роки 11 місяців.

Відповідно до прийнятого рішення ради між відділом управління майном району Свалявської районної ради та ТОВ "Свалявська проектно-будівельна майстерня" 1 квітня 2016 року укладено Договір індивідуально визначеного майна, що належить до майна спільної власності територіальних громад району. Договір складено з врахуванням нової оцінки та уточненої орендованої площі.

Таким чином, в процесі розгляду спору усунуто порушення, на які посилався у позовній заяві прокурор, договір приведено відповідачами у відповідність до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої предявлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, беручи до уваги приведення у відповідність до норм чинного законодавства орендних правовідносин між відповідачами, прокурором не доведено належними та допустимими доказами порушення оспорюваним рішенням, і укладеним на його підставі договором, прав чи охоронюваних законом інтересів держави, в зв"язку з чим в задоволенні позову належить відмовити повністю.

На підставі наведеного та ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. ст. 80-85 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 31.05.16

Головуючий суддя Л.С. Журавчак

суддя І.Г. Ушак

суддя В.П. Кривка