РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016Справа №910/4299/16

За позовом Коцюбинської селищної ради Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-Буд»

про визнання договору недійсним

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Кур'ян А.М. (довіреність б/н від 23.02.2016);

Габрик О.І. (довіреність б/н від 23.02.2016);

ВСТАНОВИВ:

12.03.2016 Коцюбинська селищна рада Київської області звернулася до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-Буд» про визнання недійсним договору №196 від 20.12.2012 на проведення авторського нагляду на об'єкти будівництва «Реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала (№№ 38-51, 2-8 з підключенням до існуючої КНС «Шевченко») в смт. Коцюбинське Київської області».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки договір сторонами не виконувався, а акт здачі-приймання виконаних робіт № 7 від 24.12.2012 складений безпідставно. Згідно існуючих документів роботи по реконструкції каналізаційних мереж були виконані до підписання договору № 196 від 20.12.2012, отже проект на реконструкцію не міг бути виконаний після проведення вказаної реконструкції.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.03.2016 порушено провадження у справі №910/4299/16 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.03.2016.

Письмовим відзивом від 28.03.2016 №45 на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що він виконав свої зобов'язання за договором №196 від 20.12.2012, що підтверджується актом виконаних робіт та іншими первинними документами, складеними на виконання договору. Також відповідач звертає увагу, що декларацію про готовність об'єкту до експлуатації подано 24.12.2012, тобто після підписання акту приймання-передачі робіт.

29.03.2016 позивач та відповідач через загальний відділ діловодства суду подали клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

29.03.2016 представником позивача через загальний відділ суду було подано клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 29.03.2016 судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 31.03.2016.

31.03.2016 позивачем через загальний відділ діловодства суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а також додаткові пояснення по справі.

Також, представником позивача було подано клопотання про зупинення провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що в провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа №910/4063/16 за позовом Коцюбинської селищної ради Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-Буд» про визнання договору №194 від 20.12.2012 недійсним.

Крім того, 31.03.2016 представником відповідача через загальний відділ діловодства суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 31.03.2016 судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 19.04.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.04.2016 у зв'язку із перебуванням судді Демидова В.О. 19.04.2016 у відрядженні, розгляд справи №910/4299/16 призначено на 25.04.2016.

04.04.2016 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано клопотання про застосування строків позовної давності, в якому відповідач зазначив, що строк позовної давності минув 19.12.2015, у зв'язку із чим відповідач просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

19.04.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові пояснення по справі.

Судове засідання 25.04.2016 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Демидова В.О. на лікарняному.

25.04.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові пояснення по справі.

Також 25.04.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.05.2016 у зв'язку із виходом судді Демидова В.О. з лікарняного, розгляд справи №910/4299/16 призначено на 31.05.2016.

31.05.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судове засідання 31.05.2016 з'явилися представники відповідача, надали пояснення по суті справи.

Представник позивача в судове засідання 31.05.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про його необґрунтованість, враховуючи наведені нижче обставини.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Ч. 1 ст. 79 встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких господарський суд зупиняє провадження у справі, в тому числі з підстав неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Позивачем в клопотанні про зупинення провадження не зазначено підстав саме неможливості розгляду судом справи №910/4299/16 до вирішення справи №910/4063/16 за позовом Коцюбинської селищної ради Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-Буд» про визнання договору №194 від 20.12.2012 недійсним, а тому у задоволенні відповідного клопотання позивача слід відмовити.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 31.05.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

20.12.2012 між Коцюбинською селищною радою (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-Буд» (далі - виконавець) укладено договір №196 на проведення авторського нагляду, за умовами п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по проведенню авторського нагляду за будівельними роботами по реконструкції каналізаційних мереж по вул. Бакала (№№38-51, 2-8 з підключенням до існуючої КНС «Шевченко») в смт Коцюбинське Київської області (далі - об'єкт), а замовник зобов'язується прийняти і оплатити результати виконаних робіт на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пунктів 2.2.3., 2.2.4. договору замовник зобов'язаний прийняти від виконавця по акту виконані роботи по проведенню авторського нагляду за реконструкцією об'єкта, оплатити виконані роботи у розмірі і в строки, визначені в даному договорі, а також незаплановані виїзди відповідача на об'єкт згідно протоколу погодження ціни і графіка виконання робіт та акту виконаних робіт.

Згідно пункту 3.1. договору виконавець виконує роботи впродовж всього строку виконання комплексу робіт по реконструкції об'єкта.

Відповідно до пункту 3.2. договору він набирає сили 20.12.2012 і закінчується 31.12.2012.

Відповідно до пункту 3.3 договору у разі закінчення комплексу робіт по реконструкції об'єкта раніше строку, вказаного в пункті 3.2. даного договору, і при умові відсутності претензій сторін одна до одної договір на проведення авторського нагляду вважається виконаним.

Згідно пункту 4.1 договору вартість робіт по проведенню авторського нагляду за реконструкцією об'єкта згідно розрахунку вартості проведення авторського нагляду складає 1 704,00 грн.

Відповідно до пункту 5.1 договору виконавець здає, а замовник приймає виконані роботи по акту прийому виконання робіт. У разі непогодження з результатами робіт, замовник впродовж 3-х робочих днів відправляє виконавцю протокол непогодження по тим пунктам, до яких в нього є претензії. При відсутності претензій до виконавця замовник зобов'язаний впродовж 3-х робочих днів надати виконавцю підписаний акт виконаних робіт.

Згідно пункту 5.2 договору в разі закінчення комплексу робіт по реконструкції об'єкта раніше строку, вказаного в пункті 3.2. даного договору, і при умові відсутності претензій сторін одна до одної, замовник зобов'язаний достроково прийняти по акту виконані роботи.

У подальшому сторони вносили зміни до договору №196 від 20.12.2012 та відповідно до додаткової угоди №1 від 31.12.2012 строк його дії встановлено до 31.12.2013, відповідно до угоди №2 від 31.12.2012 сторони погодили строк дії договору до 31.12.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2012 сторонами підписано акт здачі-приймання робіт за договором №196 від 20.12.2012.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що договір №196 від 20.12.2012 не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки виходячи з декларації про початок будівельних робіт по об'єкту була подана 20.11.2012, декларації про готовність об'єкта до експлуатації №КС 2 від 26.12.2012 будівельні роботи проводилися з 26.11.2012 по 18.12.2012 тобто до укладення оспорюваного договору та, відповідно, акт здачі-приймання робіт від 24.12.2012 за договором №196 від 20.12.2012 складений безпідставно.

Нормативно обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на норми ст. 203 Цивільного кодексу України, які передбачають, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до положень ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України також передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Оспорюваний договір №196 від 20.12.2012 підписаний уповноваженими особами Коцюбинської селищної радою та Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-Буд» та скріплений печатками юридичних осіб, а відтак - позивач визнав для себе прийнятними умови вказаного договору та погодився їх дотримуватись.

Стосовно доводів позивача, що оспорюваний договір №196 від 20.12.2012 не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки роботи на об'єкті «Реконструкції каналізаційних мереж по вул. Бакала (№№38-51, 2-8 з підключенням до існуючої КНС «Шевченко») в смт Коцюбинське Київської області» фактично виконувались до укладення вказаного договору, суд відзначає наступне.

За змістом ст. 235 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним.

Тобто вчинення фіктивного правочину характеризується тим, що сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені таким правочином та відсутністю його правової мети.

За приписами ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Тобто, обов'язок щодо прийняття робіт та виявлення недоліків чинним законодавством покладено саме на замовника.

Водночас, у матеріалах справи міститься акт №7 здачі-приймання робіт за договором №196 від 20.12.2012, підписаний представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб, у якому, зокрема, вказується, що проектні роботи задовольняють умовам договору, технічним умовам, завданню на проектування та в належному порядку оформлені.

Доказів щодо наявності у Коцюбинської селищної ради претензій до виконаних робіт матеріали справи не містять.

Також в матеріалах справи наявні рішення Коцюбинської селищної ради Київської області «Про селищний бюджет смт. Коцюбинське на 2012 рік» (зі змінами) відповідно до яких реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, 2-8, 8-38, 38-51 в смт. Коцюбинське в Київські області віднесено до об'єктів, видатки на які у 2012 році проводяться за рахунок бюджету розвитку.

Наявними у справі документами підтверджується, зокрема, одержання Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-Буд» відповідних дозволів на проведення робіт по розкриттю ґрунту для прокладення каналізації по вул. Бакала в смт. Коцюбинське, експертного висновку щодо розгляду кошторисної документації з реконструкції каналізаційних мереж по вул. Бакала, №№38-51, 2-8 в смт. Коцюбинське в Київській області та реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації - реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, №№38-51, 2-8 в смт. Коцюбинське в Київській області.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія розпорядження №118 виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області від 19.11.2012 про затвердження проектно-кошторисної документації на реконструкцію каналізаційних мереж по вул. Бакала в смт. Коцюбинське Київської області та копія погодженого Коцюбинською селищною радою проекту реконструкції мереж по вул. Бакала в смт. Коцюбинське. Ї

Таким чином за наявними у справі документами підтверджується факт виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-Буд» своїх зобов'язань згідно договору №196 від 20.12.2012 по проведенню авторського нагляду за будівельними роботами по реконструкції каналізаційних мереж по вул. Бакала (№№38-51, 2-8 з підключенням до існуючої КНС «Шевченко») в смт Коцюбинське Київської області.

При цьому, доказів здійснення вищевказаних робіт будь-якою іншою особою на відповідній правовій підставі позивачем суду не надано, а відтак - у даному випадку суд вважає досягнутою мету договору №196 від 20.12.2012, що, в свою чергу, спростовує доводи позивача про його фіктивність.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р. фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Відтак, про фіктивність правочину свідчить відсутність у його сторін волі щодо настання правових наслідків, які породжуються відповідним правочином.

В той же час, як зазначалось вище, матеріалами справи підтверджується фактичне виконання відповідачем зобов'язань за договором №196 від 20.12.2012, тобто укладений між сторонами договір фактично виконується та, відповідно, створює для сторін правові наслідки, обумовлені вказаним договором, що свідчить про відсутність ознак фіктивності правочину у розумінні ст. 234 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р. визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р. відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Тож, здійснивши оцінку наведених позивачем обґрунтувань та наявних у справі доказів з правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а матеріалами справи спростовуються доводи позивача про відсутність у сторін намірів щодо настання відповідних правових наслідків у зв'язку з укладенням договору №196 від 20.12.2012.

Окрім того, стверджуючи про порушення відповідачем черговості виконання робіт за договором, позивач посилався на дати спірного договору, декларації про початок робіт та декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Проте, судом встановлено, що декларація про початок виконання спірних робіт по спірному договору за адресою вул. Бакала, №№38-51, 2-8 смт Коцюбинське зареєстрована 26.11.2012 Інспекцією ДАБК у Київській області, декларація про готовність об'єкта до експлуатації подана самим позивачем 24.12.2012, а зареєстрована декларація Інспекцією ДАБК у Київській області 26.12.2012, тобто, після підписання відповідачем 24.12.2012 акту прийняття-здачі виконаних робіт за спірним договором.

Виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочину, у зв'язку з чим вимоги Коцюбинської селищної ради Київської області не підлягають задоволенню судом.

Щодо застосування позовної давності, суд відзначає, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13.).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові повністю, позовна давність застосуванню не підлягає.

Судові витрати у справі покладаються на позивача на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 06.06.2016.

Суддя В.О. Демидов