КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р. Справа№ 910/780/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Суліма В.В.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від апелянта: Кучкова Ю.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

від позивача: Зацепін С.С. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 24.02.2016 року

у справі № 910/780/16 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

про стягнення 28216,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.02.2016 року відмовлено в задоволені позовних вимог ПАТ "Київенерго" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києвапро стягнення 28216,87 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ "Київенерго" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги повністю, відшкодувати позивачу за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом в задоволення позовних вимог відмовлено, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Також апелянт зазначає, що Відповідач стягує кошти за надання комунальних послуг, а на рахунок Позивача не здійснює перерахування за спожиту теплову енергію по договору та те, що Відповідач ухиляється від того факту, що він є балансоутримувачем та повинен сплатити заборгованість перед Позивачем.

До того ж, скаржник зазначає, що оскільки стороною Договору на яку покладено обов'язок по оплаті вартості спожи теплової енергії, є Відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме Відповідача перед Позивачем.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Куксов В.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження, порушено апеляційне провадження та призначено до розгляду на 13.04.2016.

13.04.2016 року судове засідання не відбулось у зв'язку з первинним кваліфікаційним оцінюванням судді Гончарова С.А.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.04.2016 року у зв'язку з перебування судді Куксова В.В. у відпустці, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Яковлєв М.Л., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 року. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" прийнято у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 25.05.2016.

25.05.2016 року. в судовому засіданні було оголошено перерву до 01.06.2016 року.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.05.2016 року у зв'язку з перебування судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 року. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" прийнято у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 01.06.2016.

В судовому засіданні 01.06.2016 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 24.02.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні 01.06.2016 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив рішення Господарського суду м. Києва від 24.02.2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем 26.12.2003 року було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 26.12.2003 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору позивач зобов'язався постачати теплову енергію у вигляді гарячої води, а відповідач зобов'язався оплатити вартість спожитої теплової енергії в порядку і стоки передбачені цим договором.

Нарахування відповідачу за теплову енергію здійснюється, відповідно до Звертання-доручення та до п. 5.1. договору, розрахунковим способом згідно з договірними навантаженнями, за тарифами встановленими і затвердженими постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України.

В своїй позовній заяві, позивач зазначає, що на підставі п. 5 додатку 4 до договору відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ), та рахунок, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно з п. 2 Додатка 4 до договору, відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує позивачу вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги, позивач вказує, що свої зобов'язання за зазначеним договором відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 01.12.2015 виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка становить 23 032,85 грн., що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту теплову енергію.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вищенаведеного договору позивач забезпечував постачання теплової енергії в окремо розташовану нежитлову будівлю (господарчий блок), яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шумського, 6-Б.

Як вбачається з матеріалів справи та тверджень відповідача, вищенаведений договір укладався виходячи з того, що підприємство відповідача на момент укладання договору було балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду Дніпровського району міста Києва та зобов'язано було забезпечити належне теплопостачання для кінцевих споживачів (фізичних та юридичних осіб) розташованих в будівлі.

17.06.2013 Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 335 "Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації" (надалі - Розпорядження N9 335) (копія розпорядження в матеріалах справи).

Згідно з зазначеним розпорядженням житловий та нежитловий фонд територіальної громади міста Києва, який переданий до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, був з 02.09.2013 переданий на праві господарського відання Комунальному підприємству Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва". В тому числі була передана нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шумського, 6-Б (копія акту приймання - передачі основних засобів в матеріалах справи).

В квітні 2014 року, законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-VII було внесено зміни до закону України "Про житлово-комунальні послуги" (надалі - Закон України).

У відповідності до цих змін виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тобто ПАТ "Київенерго" (п.4 ст. 19 Закону України).

Згідно з ст.1 закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, власник та споживач житлово-комунальних послуг.

Беручи до уваги вищенаведені зміни підприємство відповідача не є, а ні балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, а ні виконавцем послуг з постачання теплової енергії та позбавлено на законодавчому рівні здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги (включаючи теплопостачання). Як наслідок підприємство відповідача втратило підстави виступати стороною в договорі.

Разом з тим позивач, як виконавець послуг був зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання з безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії передбачені законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, враховуючи вищенаведену ситуацію, неодноразово звертався до позивача з вимогою розірвати договір (копії листів № 47-831 від 25.02.2015, № 47 - 1585 від 19.05.2015).

В даних листах відповідач неодноразово наголошував про зміну балансоутримувача та неможливість здійснювати будь-які нарахування кінцевим споживачам. Більш того, позивача було повідомлено про те, що відповідач розірвав з кінцевими споживачами договірні відносини.

Однак, з матеріалів справи слідує, що позивач згоду на розірвання договору не надавав, що підтверджується листами відповідача № 029/53/1/1137 від 27.01.2015.

Також. з матеріалів справи слідує, що в своїх відповідях позивач наголошував, що не здійснює роботу щодо надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитловим приміщенням тому питання щодо розірвання договорів з нежитловими приміщеннями є недоцільним.

Виходячи зі змісту відповідей позивача, останній не надавав послуги теплопостачання відповідачу і як наслідок не здійснював нарахування за договором (в тому числі в спірному періоді - лютий 2015 року - травень 2015 року).

Місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції встанволено, що позивач в грудні 2014 року виставив рахунки на оплату за спожиту теплову енергію по нежитловому приміщенню, що знаходиться за адресою м. Київ, м. Київ, вул. Шумського, 6-Б безпосередньому споживачу та балансоутримувачу - КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва", підтверджуючи таким чином споживання теплової енергії новим балансоутримувачем (рахунки та акти наданих послуг були передані відповідачем балансоутримувачу листом № 47-338 від 29.01.2015 (копії в матеріалах справи).

Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що за інший період (лютий - травень 2015 року) розрахункові документи від позивача на адресу відповідача не надходили, а про нарахування за цей період відповідач дізнався з позовної заяви та доданих до неї документів.

Суд першої інстанції вірно зазначив та з матеріалів справи вбачається, що в грудні 2014 року відповідач листом № 47- 5033 повідомляв нового балансоутримувача - КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" про необхідність укладання прямого договору з ПАТ "Київенерго". В свою чергу новий балансоутримувач звертався до позивача з проханням укласти прямий договір на теплопостачання.

Крім того, саме КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" зверталась до ПАТ "Київенерго" з проханням підключити опалення до нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Шумського, 6-Б (копія листа № 103/46-221 від 19.01.2015 в матеріалах справи)

Отже, нарахування за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1220041 в період з лютого 2015 року по травень 2015 року були здійснені позивачем безпідставно.

Згідно з ст. 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що неможливість виконання зобов'язання з боку відповідача, полягає у наступному:

- Зміни внесені до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" імперативно визначають виконавця послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення.

А саме:

"Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація)." (п.4 ст. 19 Закону України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач за статутом не здійснює господарську діяльність з теплопостачання та не є теплопостачальною організацією в розумінні Закону України "Про теплопостачання" та інших нормативних актів.

- Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії" від 10.08.2012 № 278 вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

Неможливість виконання зобов'язання з боку відповідача полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власника і орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води без наявності відповідної ліцензії, яка у підприємства відповідача відсутня.

Тому суд не приймає доводів апелянта стосовно того, що стороною Договору на яку покладено обов'язок по оплаті вартості спожи теплової енергії, є Відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме Відповідача перед Позивачем.

Як передбачено ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача відсутній обов'язок сплатити заявленої до стягнення суму в зв'язку з чим позовні вимоги задовленню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Публічного акціонерного товариства "Київенерго", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду м. Києва від 24.02.2016 року у справі № 910/780/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 24.02.2016 року у справі № 910/780/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 24.02.2016 року у справі № 910/780/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/780/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді В.В. Сулім

О.В. Тищенко