ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"24" травня 2016 р. Справа № 911/852/16

За заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина»

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

учасники у справі про банкрутство згідно протоколу судового засідання

Обставини справи:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/852/16 за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина».

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.03.2016 прийнято заяву про порушення справи про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» до розгляду та призначено підготовче засідання суду на 31.03.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.03.2016 порушено провадження у даній справі; визнано безспірні вимоги безспірні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» у розмірі 8 224 938, 42 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» та призначено розпорядником майна боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» арбітражного керуючого ОСОБА_2; зобовязано розпорядника майна боржника подати суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів та складений реєстр вимог кредиторів; попереднє засідання господарського суду призначено на 24.05.2016; судові витрати, понесені Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» у вигляді судового збору, сплаченого заявником за подання заяви про порушення провадження у справі про банкрутство боржника у сумі 13 780, 00 грн. покладено на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина»; вирішено інші процедурні питання у справі.

01.04.2016 господарським судом Київської області було здійснено публікацію на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення № 29917 про порушення справи про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина».

В порядку ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до господарського суду Київської області надійшли заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання кредиторських вимог до боржника.

Ухвалами господарського суду Київської області від 10.05.2016 розгляд вищезазначених кредиторських заяв призначено на 24.05.2016.

До господарського суду Київської області від розпорядника майна боржника надійшло клопотання № 02-21/878 від 16.05.2016 (вх. № 10833/16) про відсторонення керівника боржника від посади, у якому він просить суд відсторонити ОСОБА_3 від займаної посади керівника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина», покласти виконання обовязків керівника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» на розпорядника майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_2 і зобовязати ОСОБА_3 передати розпоряднику майна протягом трьох днів бухгалтерську та іншу документацію ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина», печатки, штампи, матеріальні та інші цінності.

23.05.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від розпорядника майна боржника надійшли письмові пояснення № 02-21/85 від 18.05.2016 (вх. № 10876/16) щодо реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина».

Розглянувши у судовому засіданні 24.05.2016 вищезазначене клопотання розпорядника майна боржника № 02-21/878 від 16.05.2016 (вх. № 10833/16) про відсторонення керівника боржника від посади та заслухавши пояснення учасників судового процесу, судом встановлено, що підстави, які були визначені розпорядником майна боржника для подання даного клопотання та задоволення викладених у ньому вимог на даний час відпали, а тому суд не вбачає на даний час доцільності у задоволенні вказаного клопотання.

У судовому засіданні 24.05.2016 розглядається реєстр вимог кредиторів боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина».

До суду звернувся кредитор Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» із заявою № 010-5/431 від 27.04.2016 (вх. № 9593/16) про визнання кредиторських вимог до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» у розмірі 200 481 498, 83 грн. та включення їх до реєстру вимог кредиторів.

Кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» обґрунтовані кредитним договором № 151407К33 від 30.07.2007 зі змінами та доповненнями, договором поруки № 151407Р12 від 30.07.2007 зі змінами та доповненнями, а також банківськими виписками.

Загальна сума заборгованості, яка заявляється кредитором, за вищезазначеними договорами становить 200 481 498, 83 грн., з яких:

- 5 920 000, 00 доларів США заборгованість за кредитом;

- 54 272, 78 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 1 762 796, 70 доларів США пеня за несвоєчасну сплату кредиту;

- 2 026, 72 доларів США пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом;

- 64 098, 60 грн. пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом;

- 179 153, 59 доларів США 3 % річних за несвоєчасну сплату кредиту;

- 259, 07 доларів США 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом;

- 5 811, 05 грн. 3 % річних за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом;

- 56 194, 85 грн. інфляційні втрати за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом;

- 2 756, 00 грн. судовий збір за подачу заяви про визнання кредиторських вимог до боржника.

Розпорядник майна боржника згідно письмових пояснень № 02-21/85 від 18.05.2016 та реєстру вимог кредиторів станом на 18.05.2016 (вх. № 10876/16) відхилив повністю кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», оскільки встановлена договором № 151407Р12 від 30.07.2007 порука припинилася в силу закону.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (банк - кредитор) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Автомобільна Група «Богдан» (позичальник) укладено кредитний договір № 151407К33 від 30.07.2007, з умовами якого банк відкриває позичальникові невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до положень та умов цього договору.

На виконання умов вищезазначеного кредитного договору кредитором було перераховано позичальнику кредитні кошти в межах ліміту кредитування, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками.

Проте, позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору № 151407К33 від 30.07.2007 щодо сплати кредиту, процентів за користування кредитом та комісії за управління кредитом, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість перед банком, яка і заявлена останнім в межах даної справи до визнання.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 151407К33 від 30.07.2007 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (банк - кредитор), ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Автомобільна Група «Богдан» (позичальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» (поручитель - боржник) укладено договір поруки № 151407Р12 від 30.07.2007, відповідно до якого поручитель зобовязався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобовязання, а також відшкодувати понесені кредитором витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобовязання.

Згідно з п. 2.1.7 договору поруки поручитель надає згоду на забезпечення цією порукою всіх зобовязань позичальника за кредитним договором, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитного договору, що будуть укладені в майбутньому.

Пунктом 3.2 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання позичальником основного зобовязання, передбаченого відповідними положеннями кредитного договору, кредитор має право вимагати виконання цього зобовязання у поручителя та/або позичальника як у солідарних боржників.

Відповідно до пунктів 7.1 та 7.2 договору поруки цей договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін. По всіх питаннях, що не врегульовані в цьому договорі, сторони керуються чинним законодавством України.

Згідно з п. 7.4 договору поруки дія цього договору припиняється після повного виконання основного зобовязання.

Так, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», посилаючись на те, що боржник виступив фінансовим поручителем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Автомобільна Група «Богдан» за договором поруки № 151407Р12 від 30.07.2007, яким забезпечено виконання останнім всіх його зобовязань за кредитним договором № 151407К33 від 30.07.2007, просить визнати грошові вимоги до боржника в частині неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Автомобільна Група «Богдан» зобовязань за кредитним договором № 151407К33 від 30.07.2007.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст. 559 Цивільного кодексу України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору). Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (п. 4.1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів»).

З договору поруки № 151407Р12 від 30.07.2007 вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 7.4) про його дію до повного виконання основного зобовязання за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Автомобільна Група «Богдан» (а відтак і поручитель ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина») первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту до 31.03.2015, сплачуючи її частинами згідно з графіком надання та погашення кредиту, передбаченим додатком № 1 до кредитного договору № 151407К33 від 30.07.2007, який є невідємною частиною вказаного договору.

Таким чином, вбачається, що сторони встановили строки виконання окремих зобов'язань (внесення платежів згідно графіку), що входять до змісту основного зобов'язання, яке виникло на підставі кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, якщо умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то вищезазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіку надання та погашення кредиту, чергові платежі позичальник повинен був здійснювати до 15.08.2014, до 03.09.2014, до 03.10.2014, до 03.11.2014, до 03.12.2014, до 03.01.2015, до 03.02.2015, до 03.03.2015 та до 31.03.2015, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється в частині певних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 № 6-53цс14.

За таких обставин, у Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» виникло право пред'явити вимогу до поручителя - боржника про виконання порушеного зобов'язання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Автомобільна Група «Богдан» щодо повернення кредиту починаючи з 15.08.2014, з 03.09.2014, з 03.10.2014, з 03.11.2014, з 03.12.2014, з 03.01.2015, з 03.02.2015, з 03.03.2015 та з 31.03.2015, протягом наступних 6 місяців на певну суму боргу згідно графіку надання та погашення кредиту.

Суд звертає увагу, що договором поруки № 151407Р12 від 30.07.2007 не визначено конкретного способу пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про погашення боргу, а тому, відповідно до правової позиції, що викладена в п. 4.1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», це може бути як направлення, так і вручення такої вимоги.

Проте, Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», в порушення вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не надано суду належних та допустимих доказів направлення або вручення боржнику письмової вимоги із зазначенням невиконаного(их) обовязку(ів), а також доказів, що підтверджують момент отримання такої вимоги боржником.

За таких обставин, оскільки в договорі поруки № 151407Р12 від 30.07.2007 не встановлено строку, після якого порука припиняється, а кредитором не надано суду належних та допустимих доказів того, що ним були направлені/вручені боржнику письмові вимоги із зазначенням невиконаного обовязку, протягом шести місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання згідно з графіком надання та погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору № 151407К33 від 30.07.2007), суд дійшов висновку, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, а кредитор втратив право вимоги до боржника за договором поруки № 151407Р12 від 30.07.2007.

Враховуючи вищезазначене та встановлені обставини справи, суд вважає, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» за кредитним договором № 151407К33 від 30.07.2007 та договором поруки № 151407Р12 від 30.07.2007 у розмірі 200 481 498, 83 грн. підлягають відхиленню.

До суду звернувся кредитор Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» із заявою № 08.42-186/85-1837 від 29.04.2016 (вх. № 9594/16) про визнання кредиторських вимог до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» у розмірі 13 032 138, 72 грн. та включення їх до реєстру вимог кредиторів.

Кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» обґрунтовані договором кредиту № 24-11/148 від 23.10.2006 зі змінами та доповненнями, платіжним дорученням № 2652 від 23.10.2006, договором поруки № 02-10/2975 від 23.10.2006 зі змінами та доповненнями, договором застави № 02-10/2970 від 23.10.2006 зі змінами та доповненнями, постановою про відкриття виконавчого провадження № 19928169 від 10.06.2010, протоколом № 1-К-389-ДН-з проведення аукціону від 14.05.2013, постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.06.2013, договором кредиту № 24-11/183 від 26.12.2006 зі змінами та доповненнями, меморіальним ордером № 26 від 26.12.2006, договором поруки № 02-10/59 від 23.02.2009, договором застави № 02-10/3845 від 26.12.2006 зі змінами та доповненнями, постановою про відкриття виконавчого провадження № 19921877 від 10.06.2010, протоколом № 2-К-389-ДП-з проведення аукціону від 14.05.2013, протоколом № 3-К-389-ДН-з проведення аукціону від 14.05.2013, постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.06.2013, постановою про відкриття виконавчого провадження № 40444455 від 22.10.2013, протоколом № 54111 проведення електронних торгів, протоколом № 83218 проведення електронних торгів, договором кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007 зі змінами та доповненнями, меморіальним ордером № 12-41 від 06.11.2007, договором поруки № 02-10/3712 від 05.11.2007 зі змінами та доповненнями, протоколами № 83376, № 83243, № 83253, № 83249, № 83250, № 83251, № 83252, № 83247, № 83248, № 83246, № 83239, № 83226, № 83227, № 83222, № 83224, № 83225, № 83381 проведення електронних торгів, договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291 від 26.11.2007, меморіальними ордерами № 12-21 від 27.11.2007, № 12-22 від 27.11.2007, № 65 від 29.01.2008, № 15 від 08.02.2008, № 20 від 14.02.2008, договором поруки № 02-10/3918 від 26.11.2007 зі змінами та доповненнями, договором застави № 02-10/379 від 13.02.2008 зі змінами та доповненнями, постановою про відкриття виконавчого провадження № 19977500 від 10.06.2010, постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.06.2013, постановою про відкриття виконавчого провадження № 40443784 від 22.10.2013, протоколами № 54113, № 54120, № 83214, № 83220, № 83386 проведення електронних торгів, договором застави № 02-10/313 від 07.02.2008 зі змінами та доповненнями, постановою про відкриття виконавчого провадження № 19977271 від 10.06.2010, постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.06.2013, договором застави № 02-10/3917 від 26.11.2007 зі змінами та доповненнями, постановою про відкриття виконавчого провадження № 19977219 від 10.06.2010, постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.06.2013, постановою про відкриття виконавчого провадження № 40443407 від 22.10.2013, протоколами № 54090, № 54211, № 83385, № 83217, № 83216, № 83213, № 83212, № 83211 проведення електронних торгів.

Загальна сума заборгованості, яка заявляється кредитором, за вищезазначеними договорами становить 13 032 138, 72 грн., з яких:

- 68 401, 88 грн. - заборгованість за договором кредиту № 24-11/148 від 23.10.2006, з яких: 13 108, 46 грн. кредит, 42 790, 65 грн. відсотки, 2 931, 93 грн. пеня по кредиту та 9 570, 84 грн. - пеня по відсотках;

- 793 390, 53 грн. заборгованість за договором кредиту № 24-11/183 від 26.12.2006, з яких: 277 870, 10 грн. кредит, 370 501, 35 грн. відсотки, 62 150, 28 грн. пеня по кредиту та 82 868, 80 грн. пеня по відсотках;

- 3 520 998, 74 грн. заборгованість за договором кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007, з яких: 1 199 543, 89 грн. кредит, 1 677 872, 68 грн. відсотки, 268 297, 98 грн. пеня по кредиту та 375 284, 19 грн. пеня по відсотках;

- 8 649 347, 57 грн. заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291 від 26.11.2007, з яких: 3 145 082, 13 грн. кредит, 3 923 303, 24 грн. відсотки, 703 450, 04 грн. пеня по кредиту та 877 512, 16 грн. пеня по відсотках.

Розпорядник майна боржника згідно письмових пояснень № 02-21/85 від 18.05.2016 та реєстру вимог кредиторів станом на 18.05.2016 (вх. № 10876/16) визнав частково кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» і включив, з урахуванням ухвали господарського суду Київської області від 31.03.2016 у даній справі, 15 997 594, 35 грн. до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, 1 738 484, 05 грн. до шостої черги задоволення вимог кредиторів, інші вимоги відхилив, оскільки встановлена договором № 02-10/3712 від 05.11.2007 порука припинилася в силу закону.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор) та Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник) укладено договір кредиту № 24-11/148 від 23.10.2006, за умовами якого, з урахуванням змін та доповнень, кредитор зобовязався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 400 000, 00 грн. зі сплатою 17, 5 %, 18 % та 25 % річних і комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, як містяться в додатку № 1 до цього договору, що є невідємною складовою частиною цього договору.

На виконання умов вищезазначеного кредитного договору кредитором було перераховано позичальнику кредитні кошти у розмірі 400 000, 00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 2652 від 23.10.2006.

В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 24-11/148 від 23.10.2006 та додатків і змін до нього між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор - заставодержатель) та Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник - заставодавець) укладено договір застави № 02-10/2970 від 23.10.2006, відповідно до якого заставодавець передає в заставу заставодержателю 4 транспортних засоби (предмет застави), загальна вартість предмету застави становить 500 000, 00 грн.

Оскільки позичальником було допущено порушення умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, кредитор звернувся до нотаріуса, яким було вчинено виконавчий напис № 3258 на договорі застави № 02-10/2970 від 23.10.2006, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 19928169.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що усі 4 заставні транспортних засоби (предмет застави) були реалізовані в рамках виконавчого провадження № 19928169, а кошти були спрямовані на часткове погашення заборгованості за договором кредиту № 24-11/148 від 23.10.2006.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 24-11/148 від 23.10.2006 та додатків і змін до нього між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор - заставодержатель), Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» (боржник - поручитель) укладено договір поруки № 02-10/2975 від 23.10.2006, за умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 24-11/148 від 23.10.2006.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.04.2015 у справі № 15/12 було стягнуто солідарно з ОСОБА_4 підприємства «Есселте-Трейд» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, зокрема, за договором кредиту № 24-11/148 від 23.10.2006 в сумі 72 419, 33 грн., з яких: 13 108, 46 грн. заборгованість за кредитом, 42 864, 48 грн. заборгованість за відсотками, 1 547, 46 грн. пеня та 14 898, 93 грн. інфляційні втрати.

Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи докази та керуючись статтями 173, 193 Господарського кодексу України, статтями 526, 546, 553, 554, 543, 629, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що грошові вимоги кредитора щодо заборгованості по кредиту у розмірі 13 108, 46 грн. та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 42 790, 65 грн. є документально та нормативно обґрунтованими.

Також, кредитор заявляє вимоги про визнання пені за прострочення повернення заборгованості по кредиту у розмірі 2 931, 93 грн. за період з 01.10.2015 по 31.03.2016 та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 9 570, 84 грн. за період з 01.10.2015 по 31.03.2016.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів визначених цим договором та комісій, визначених тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 1.1, 2.11.3, 3.2.4, 4.4, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 процент в валюті кредиту, вказаній в п. 1.1, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобовязань за цим договором.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник відповідно до умов договору кредиту № 24-11/148 від 23.10.2006 повинен був виконати своє зобовязання щодо сплати кредиту до 22.04.2010 (п. 1.1 договору), а тому період нарахування пені за порушення строків сплати кредиту може бути визначений з 22.04.2010 по 22.10.2010.

Разом з тим, останній днем нарахування кредитором процентів за користування кредитом є 03.12.2014, а тому останнім періодом нарахування пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом може бути період з 05.01.2015 по 05.07.2015 (п. 2.5 договору).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, кредитором невірно визначено початок прострочення та нарахування пені за порушення строків сплати кредиту та процентів за користування кредитом, а саме: Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» заявлено до визнання 2 931, 93 грн. пені за порушення строків сплати кредиту за період з 01.10.2015 по 31.03.2016 та 9 570, 84 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 01.10.2015 по 31.03.2016, що суперечить нормам чинного законодавства та обставинам справи.

Таким чином, враховуючи, те, що договором не передбачено «іншого» строку нарахування штрафних санкцій, заважаючи на положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, судом відхиляються вимоги кредитора щодо визнання 2 931, 93 грн. пені за порушення строків сплати кредиту за період з 01.10.2015 по 31.03.2016 та 9 570, 84 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 01.10.2015 по 31.03.2016.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, у відповідності до вимог статей 23, 25 та 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд визнає частково кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 24-11/148 від 23.10.2006 на загальну суму 55 899, 11 грн., які підлягають включенню до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.

26.12.2006 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор) та Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник) укладено договір кредиту № 24-11/183, за умовами якого, з урахуванням змін та доповнень, кредитор зобовязався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 1 246 560, 00 грн. зі сплатою 17, 5 %, 18 % та 25 % річних і комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, як містяться в додатку № 1 до цього договору, що є невідємною складовою частиною цього договору.

На виконання умов вищезазначеного кредитного договору кредитором було перераховано позичальнику кредитні кошти у розмірі 1 246 560, 00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером № 26 від 26.12.2006

В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 24-11/183 від 26.12.2006 та додатків і змін до нього між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор - заставодержатель) та Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник - заставодавець) укладено договір застави № 02-10/3845 від 26.12.2006, відповідно до якого заставодавець передає в заставу заставодержателю 7 транспортних засоби (предмет застави), загальна вартість предмету застави становить 1 558 200, 00 грн. та 222 600, 00 грн. за одиницю.

Оскільки позичальником було допущено порушення умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, кредитор звернувся до нотаріуса, яким було вчинено виконавчий напис № 3265 на договорі застави № 02-10/3845 від 26.12.2006, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 19921877 та виконавче провадження № 40444455.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що 6 із 7 заставних транспортних засоби (предмет застави) були реалізовані в рамках виконавчих проваджень № 19921877 та № 40444455, а кошти були спрямовані на часткове погашення заборгованості за договором кредиту № 24-11/183 від 26.12.2006.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 24-11/183 від 26.12.2006 та додатків і змін до нього між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор - заставодержатель), Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» (боржник - поручитель) укладено договір поруки № 02-10/59 від 23.10.2009, за умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 24-11/183 від 26.12.2006.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.04.2015 у справі № 15/12 було стягнуто солідарно з ОСОБА_4 підприємства «Есселте-Трейд» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, зокрема, за договором кредиту № 24-11/183 від 26.12.2006 в сумі 973 965, 94 грн., з яких: 380 910, 00 грн. заборгованість за кредитом, 402 508, 40 грн. заборгованість за відсотками, 9 288, 72 грн. пеня та 181 258, 81 грн. інфляційні втрати.

Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи докази та керуючись статтями 173, 193 Господарського кодексу України, статтями 526, 546, 553, 554, 543, 629, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що грошові вимоги кредитора щодо заборгованості по кредиту у розмірі 277 870, 10 грн. та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 370 501, 35 грн. є документально та нормативно обґрунтованими.

Також, кредитор заявляє вимоги про визнання пені за прострочення повернення заборгованості по кредиту у розмірі 62 150, 28 грн. за період з 01.10.2015 по 31.03.2016 та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 82 868, 80 грн. за період з 01.10.2015 по 31.03.2016.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів визначених цим договором та комісій, визначених тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 1.1, 2.11.3, 3.2.4, 4.4, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 процент в валюті кредиту, вказаній в п. 1.1, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобовязань за цим договором.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник відповідно до умов договору кредиту № 24-11/183 від 26.12.2006 повинен був виконати своє зобовязання щодо сплати кредиту до 25.06.2010 (п. 1.1 договору), а тому період нарахування пені за порушення строків сплати кредиту може бути визначений з 25.06.2010 по 25.12.2010.

Разом з тим, останній днем нарахування кредитором процентів за користування кредитом є 03.12.2014, а тому останнім періодом нарахування пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом може бути період з 05.01.2015 по 05.07.2015 (п. 2.5 договору).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, кредитором невірно визначено початок прострочення та нарахування пені за порушення строків сплати кредиту та процентів за користування кредитом, а саме: Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» заявлено до визнання 62 150, 28 грн. пені за порушення строків сплати кредиту за період з 01.10.2015 по 31.03.2016 та 82 868, 80 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 01.10.2015 по 31.03.2016, що суперечить нормам чинного законодавства та обставинам справи.

Таким чином, враховуючи, те, що договором не передбачено «іншого» строку нарахування штрафних санкцій, заважаючи на положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, судом відхиляються вимоги кредитора щодо визнання 62 150, 28 грн. пені за порушення строків сплати кредиту за період з 01.10.2015 по 31.03.2016 та 82 868, 80 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 01.10.2015 по 31.03.2016.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 1 та абз. 2 ч. 8 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» забезпечені кредитори, вимоги яких вносяться окремо до реєстру вимог кредиторів боржника - це кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна лише боржника, а не будь-якої іншої особи.

Оскільки згідно договору застави № 02-10/3845 від 26.12.2006 предмет застави належить на праві власності заставодавцю - ОСОБА_4 підприємству «Есселте-Трейд», а не боржнику, вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 24-11/183 від 26.12.2006, що заявлені до боржника, не можуть бути внесені окремо до реєстру вимог кредиторів боржника.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, у відповідності до вимог статей 23, 25 та 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд визнає частково кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 24-11/183 від 26.12.2006 на загальну суму 648 371, 45 грн., які підлягають включенню до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.

05.11.2007 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор) та Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник) укладено договір кредиту № 24-11/272, за умовами якого, з урахуванням змін та доповнень, кредитор зобовязався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 2 422 500, 00 грн. зі сплатою 17 %, 18 % та 25 % річних і комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, як містяться в додатку № 1 до цього договору, що є невідємною складовою частиною цього договору.

На виконання умов вищезазначеного кредитного договору кредитором було перераховано позичальнику кредитні кошти у розмірі 2 422 500, 00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером № 12-41 від 06.11.2007.

В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007 та додатків і змін до нього між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор - заставодержатель) та Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник - заставодавець) укладено договір застави № 02-10/3711 від 05.11.2007, відповідно до якого заставодавець передає в заставу заставодержателю 19 транспортних засоби (предмет застави), загальна вартість предмету застави становить 2 850 000, 00 грн. та 150 000, 00 грн. за одиницю.

Оскільки позичальником було допущено порушення умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, кредитор звернувся до нотаріуса, яким було вчинено виконавчий напис № 3267 на договорі застави № 02-10/3711 від 05.11.2007, на примусове виконання якого було відкрито виконавче провадження № 41427806.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що 17 із 19 заставних транспортних засоби (предмет застави) були реалізовані в рамках виконавчого провадження № 41427806, а кошти були спрямовані на часткове погашення заборгованості за договором кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007 та додатків і змін до нього між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор - заставодержатель), Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» (боржник - поручитель) укладено договір поруки № 02-10/3712 від 05.11.2007, за умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007.

Пунктом 2.1 договору поруки передбачено зміст забезпеченого зобовязання, що становить: повернення позичальником кредиту, що наданий позичальнику в розмірі 2 422 500, 00 грн., відповідно до графіку погашення, що визначений п. 1.1 договору кредиту, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 04.05.2011, а також достроково у випадках, передбачених договором кредиту; сплата позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 17 %, 18 % та 25 % річних і комісій, інших винагород, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту; сплата можливих штрафних санкцій, визначених договором кредиту; інші витрати, повязані зі здійсненням забезпеченої порукою вимоги.

Згідно з п. 6.2 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його укладення.

Так, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», посилаючись на те, що боржник виступив фінансовим поручителем ОСОБА_4 підприємства «Есселте-Трейд» за договором поруки № 02-10/3712 від 05.11.2007, яким забезпечено виконання останнім всіх його зобовязань за договором кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007, просить визнати грошові вимоги до боржника в частині неналежного виконання позичальником Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» зобовязань за договором кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст. 559 Цивільного кодексу України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору). Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (п. 4.1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів»).

З договору поруки № 02-10/3712 від 05.11.2007 вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що позичальник Дочірнє підприємство «Есселте-Трейд» (а відтак і поручитель ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина») первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту до 04.05.2011, сплачуючи її частинами згідно з графіком погашення суми основної заборгованості, передбаченим п. 1.1 договору кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007.

Таким чином, вбачається, що сторони встановили строки виконання окремих зобов'язань (внесення платежів згідно графіку), що входять до змісту основного зобов'язання, яке виникло на підставі кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, якщо умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то вищезазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіку погашення суми основної заборгованості, чергові платежі позичальник повинен був здійснювати до 04.12.2007, до 04.01.2008, до 04.02.2008, до 04.03.2008, до 04.04.2008, до 04.05.2008, до 04.06.2008, до 04.07.2008, до 04.08.2009, до 04.09.2008, до 04.10.2008, до 04.11.2008, до 04.12.2008, до 04.01.2009, до 04.08.2009, до 04.09.2009, до 04.10.2009, до 04.11.2009, до 04.12.2009, до 04.01.2010, до 04.02.2010, до 04.03.2010, до 04.04.2010, до 04.05.2010, до 04.06.2010, до 04.07.2010, до 04.08.2010, до 04.09.2010, до 04.10.2010, до 04.11.2010, до 04.12.2010, до 04.01.2011, до 04.02.2011, до 04.03.2011, до 04.04.2011 та до 04.05.2011, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється в частині певних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 № 6-53цс14.

За таких обставин, у Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» виникло право пред'явити вимогу до поручителя - боржника про виконання порушеного зобов'язання ОСОБА_4 підприємства «Есселте-Трейд» щодо повернення кредиту починаючи з 04.12.2007, з 04.01.2008, з 04.02.2008, з 04.03.2008, з 04.04.2008, з 04.05.2008, з 04.06.2008, з 04.07.2008, з 04.08.2009, з 04.09.2008, з 04.10.2008, з 04.11.2008, з 04.12.2008, з 04.01.2009, з 04.08.2009, з 04.09.2009, з 04.10.2009, з 04.11.2009, з 04.12.2009, з 04.01.2010, з 04.02.2010, з 04.03.2010, з 04.04.2010, з 04.05.2010, з 04.06.2010, з 04.07.2010, з 04.08.2010, з 04.09.2010, з 04.10.2010, з 04.11.2010, з 04.12.2010, з 04.01.2011, з 04.02.2011, з 04.03.2011, з 04.04.2011 та з 04.05.2011, протягом наступних 6 місяців на певну суму боргу згідно графіку надання та погашення кредиту.

Крім того, при застосуванні ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України слід врахувати правову позицію викладену у п. 4.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», відповідно до якої пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Згідно з п. 3.1.1 договору поруки № 02-10/3712 від 05.11.2007 поручитель зобовязаний протягом одного робочого дня від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання, виконати відповідне зобовязання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту, непогашеної суми процентів та суми штрафних санкцій на відповідні рахунки кредитора, що будуть вказані кредитором.

Відповідно до п. 6.1 договору поруки № 02-10/3712 від 05.11.2007 усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, курєром, телеграфом або врученні особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу звязку одержувача.

Проте, Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», в порушення вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не надано суду належних та допустимих доказів направлення у встановлений строк та у визначеному договором порядку на адресу боржника письмової вимоги із зазначенням невиконаного(их) обовязку(ів), а також доказів, що підтверджують момент отримання такої вимоги боржником.

За таких обставин, оскільки в договорі поруки № 02-10/3712 від 05.11.2007 не встановлено строку, після якого порука припиняється, а кредитором не надано суду належних та допустимих доказів того, що ним були направлені на адресу боржника та отриманні боржником письмові вимоги у відповідності до пунктів 3.1.1 та 6.1 договору поруки, із зазначенням невиконаного обовязку, протягом шести місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання згідно з графіком платежів (п. 1.1 договору кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007), суд дійшов висновку, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, а кредитор втратив право вимоги до боржника за договором поруки № 02-10/3712 від 05.11.2007.

Враховуючи вищезазначене та встановлені обставини справи, суд вважає, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» за договором кредиту № 24-11/272 від 05.11.2007 та договором поруки № 02-10/3712 від 05.11.2007 у розмірі 3 520 998, 74 грн. підлягають відхиленню.

26.11.2007 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор) та Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник) укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291, за умовами якого, зы змынами та доповненями, кредитор зобовязався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості до 5 312 075, 00 грн. зі сплатою 17 %, 18 % та 25 % річних і комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, як містяться в додатку № 1 до цього договору, що є невідємною складовою частиною цього договору.

На виконання умов вищезазначеного кредитного договору кредитором було перераховано позичальнику кредитні кошти у розмірі 5 312 075, 00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальними ордерами № 12-21 від 27.11.2007, № 12-22 від 27.11.2007, № 65 від 29.01.2008, № 15 від 08.02.2008 та № 20 від 14.02.2008.

В забезпечення виконання зобовязань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291 від 26.11.2007 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор - заставодержатель) та Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник - заставодавець) укладено договір застави № 02-10/379 від 13.02.2008, договір застави № 02-10/313 від 07.02.2008 та договір застави № 02-10/3917 від 26.11.2007, відповідно до яких заставодавець передає в заставу заставодержателю 20 транспортних засоби (предмет застави), загальна вартість предмету застави становить 6 263 225, 00 грн.

Оскільки позичальником було допущено порушення умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, кредитор звернувся до нотаріуса, яким було вчинено виконавчі написи № 3259, № 3261 та № 3260 на договорах застави № 02-10/379 від 13.02.2008, № 02-10/313 від 07.02.2008 та № 02-10/3917 від 26.11.2007, на примусове виконання яких було відкрито виконавчі провадження № 19977500, № 40443784, № 19977271, № 19977219 та № 40443407.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що усі 20 заставних транспортних засоби (предмет застави) були реалізовані в рамках виконавчих проваджень № 19977500, № 40443784, № 19977271, № 19977219 та № 40443407, а кошти були спрямовані на часткове погашення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291 від 26.11.2007.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291 від 26.11.2007 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор - заставодержатель), Дочірнім підприємством «Есселте-Трейд» (позичальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» (боржник - поручитель) укладено договір поруки № 02-10/3918 від 26.11.2007, за умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291 від 26.11.2007.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.04.2015 у справі № 15/12 було стягнуто солідарно з ОСОБА_4 підприємства «Есселте-Трейд» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, зокрема, за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291 від 26.11.2007 в сумі 9 640 276, 90 грн., з яких: 3 541 381, 56 грн. заборгованість за кредитом, 4 301 240, 46 грн. - заборгованість за відсотками, 335 927, 71 грн. - пеня та 1 461 727, 17 грн. інфляційні втрати.

Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи докази та керуючись статтями 173, 193 Господарського кодексу України, статтями 526, 546, 553, 554, 543, 629, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що грошові вимоги кредитора щодо заборгованості по кредиту у розмірі 3 145 082, 13 грн. та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3 923 303, 24 грн. є документально та нормативно обґрунтованими.

Також, кредитор заявляє вимоги про визнання пені за прострочення повернення заборгованості по кредиту у розмірі 703 450, 04 грн. за період з 01.10.2015 по 31.03.2016 та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 877 512, 16 грн. за період з 01.10.2015 по 31.03.2016.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів визначених цим договором та комісій, визначених тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 1.1.2, 2.13.3, 3.2.5, 4.5, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 процента від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобовязань за цим договором.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що нарахування пені за невиконання зобовязань, визначених пунктами 1.1.1, 2.4, 2.13.3, 3.2.5, 4.5, 5.4 цього договору та штрафів за невиконання зобовязань, визначених пунктами 3.3.2, 3.3.3, 3.3.7- 3.3.16, 3.3.18 цього договору, припиняється через один рік від дня, коли будь-яке з таких зобовязань мало бути виконане.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Як вбачається з матеріалів справи, боржник відповідно до умов договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291 від 26.11.2007 повинен був виконати своє зобовязання щодо сплати кредиту до 25.05.2011 (п. 1.1.2 договору), а тому період нарахування пені за порушення строків сплати кредиту може бути визначений з 25.05.2011 по 25.05.2012 (п. 4.4 договору).

Разом з тим, останній днем нарахування кредитором процентів за користування кредитом є 03.12.2014, а тому останнім періодом нарахування пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом може бути період з 05.01.2015 по 05.01.2016 (пункти 2.5 та 4.4 договору).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, кредитором невірно визначено початок прострочення та нарахування пені за порушення строків сплати кредиту та процентів за користування кредитом, а саме: Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» заявлено до визнання 703 450, 04 грн. пені за порушення строків сплати кредиту за період з 01.10.2015 по 31.03.2016 та 877 512, 16 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 01.10.2015 по 31.03.2016, що суперечить нормам чинного законодавства та обставинам справи.

Таким чином, враховуючи, те, що договором передбачено строк нарахування штрафних санкцій - один рік від дня, коли будь-яке з таких зобовязань мало бути виконане, заважаючи на положення ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, судом відхиляються вимоги кредитора щодо визнання 703 450, 04 грн. пені за порушення строків сплати кредиту за період з 01.10.2015 по 31.03.2016.

Вимоги щодо пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом визнаються судом частково, за розрахунком суду, здійсненим в межах заявленого кредитором та визначеного судом періоду (з 01.10.2015 по 05.01.2016) і на помісячні суми нарахованих кредитором процентів (за вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року), у розмірі 10 773, 45 грн.

Крім того, суд звертає увагу, що заявлена кредитором сума заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291 від 26.11.2007 частково включає в себе заборгованість по кредиту та заборгованість по відсотках, які були визнані ухвалою господарського суду Київської області від 31.03.2016 у даній справі як безспірні.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, у відповідності до вимог статей 23, 25 та 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд визнає частково кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/291 від 26.11.2007, які мають бути включені до реєстру вимог кредиторів боржника, з у рахуванням ухвали господарського суду Київської області від 31.03.2016 у даній справі, на загальну суму 8 235 711, 87 грн., з яких: 8 224 938, 42 грн. безспірні вимоги (кредит, відсотки та інфляційні втрати), визнані ухвалою суду від 31.03.2016, - підлягають включенню до четвертої черги задоволення вимог кредиторів та 10 773, 45 грн. підлягають включенню до шостої черги задоволення вимог кредиторів.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням ухвали господарського суду Київської області від 31.03.2016 у даній справі, суд визнає частково кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на загальну суму 8 956 518,43 грн., з яких: 8 929 208, 98 грн. четверта черга задоволення вимог кредиторів, 10 773, 45 грн. (пеня) шоста черга задоволення вимог кредиторів та 16 536, 00 грн. (судовий збір) перша черга задоволення вимог кредиторів, інші вимоги відхиляються.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження. За результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде винесено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про припинення провадження у справі про банкрутство або ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 22 цього Закону.

У реєстрі вимог кредиторів повинні міститися відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями, черговість задоволення кожної вимоги; неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов'язань у шосту чергу та може бути предметом мирової угоди, як це передбачено абз. 6, 7 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відтак, за результатами розгляду справи в попередньому засіданні, з урахуванням ухвали господарського суду Київської області від 31.03.2016 у даній справі, суд дійшов висновку про затвердження реєстру вимог кредиторів боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» у наступному складі: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» у розмірі 8 956 518,43 грн., з яких: 8 929 208, 98 грн. четверта черга задоволення вимог кредиторів, 10 773, 45 грн. шоста черга задоволення вимог кредиторів та 16 536, 00 грн. перша черга задоволення вимог кредиторів, інші вимоги відхилити.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування і на вимоги Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, щодо сплати заборгованості (у тому числі неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втрат) за поставлений/спожитий природний газ, що утворилася станом на 1 травня 2015 року.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання розпорядника майна боржника № 02-21/878 від 16.05.2016 (вх. № 10833/16) про відсторонення керівника боржника від посади.

2. Затвердити реєстр вимог кредиторів боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» (08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Грушевського, будинок 26, офіс 10, ідентифікаційний код - 31809799), до якого включити вимоги: Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у розмірі 8 956 518,43 грн., з яких: 8 929 208, 98 грн. четверта черга задоволення вимог кредиторів, 10 773, 45 грн. шоста черга задоволення вимог кредиторів та 16 536, 00 грн. перша черга задоволення вимог кредиторів, інші вимоги відхилити.

3. Вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» у розмірі 200 481 498, 83 грн. відхилити повністю.

4. Встановити, що особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання до боржника або не заявлені взагалі, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі, окрім вимог кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також вимог щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування і вимог Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, щодо сплати заборгованості (у тому числі неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втрат) за поставлений/спожитий природний газ, що утворилася станом на 1 травня 2015 року.

5. Зобовязати розпорядника майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_2 включити до реєстру вимог кредиторів боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авторемзапчастина» визнані судом кредиторські вимоги, внести окремо до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника і відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав та відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян за даними обліку боржника (у разі їх наявності).

6. Зобовязати розпорядника майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_2 організувати проведення загальних зборів кредиторів боржника за місцезнаходженням боржника; письмово повідомити учасників у справі про банкрутство про місце, дату і час проведення зборів кредиторів боржника, належні докази про що надати суду. Скликання перших загальних зборів кредиторів призначити на 22.06.2016.

7. Зобовязати кредитора боржника створити комітет кредиторів. Призначити збори комітету кредиторів боржника на 22.06.2016.

8. Зобовязати розпорядника майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_2 надати суду протокольне рішення зборів кредиторів боржника про утворення і склад комітету кредиторів боржника та протокол зборів комітету кредиторів боржника з прийнятим рішенням щодо введення наступної судової процедури банкрутства.

9. Підсумкове засідання суду призначити на 05 липня 2016 року о 16:15 год. Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Київської області за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 16, в залі судових засідань № 1.

10. Копію ухвали направити учасникам у справі про банкрутство.

Суддя С.Ю. Наріжний