номер провадження справи 20/51/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016 Справа № 908/1197/16

За позовом Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25) в особі Відокремленого підрозділу Південно-Західна електроенергетична система Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго (21010, м. Вінниця, вул. І.Богуна, буд. 5)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Контратос (юридична адреса: 69095, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 160, офіс 200; місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 72 офіс 63)

про стягнення суми 68144,79 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 22.01.2016 р.);

Від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача суми 68144,79 грн., із яких: за порушення договірних зобовязань сума 33375,00 грн. пені, 10500,00 грн. штрафу за прострочення строків поставки понад 30 днів, 225,00 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання по поверненню авансу, 1544,79 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 22500 грн. авансового платежу.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.05.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1197/16, справі присвоєно номер провадження 20/51/16, справу призначено до розгляду на 24.05.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 30.05.2016 р..

У судовому засіданні 30.05.2016 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які мотивовано наступним. Відповідно до умов договору поставки № 70-1/3069-15 від 02.10.2015 р. відповідач зобовязався поставити позивачу електроприлади на загальну суму 75 000,00 грн. У строк, визначений договором, поставка продукції не здійснена. У звязку з порушенням відповідачем строків поставки виникла заборгованість у розмірі 68 144,79 грн., з яких 33375,00 грн. пені, 10 500,00 грн. штрафу за прострочення строків поставки понад 30 днів, 225,00 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання по поверненню авансу, 1544,79 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 22500 грн. авансового платежу. Позов обґрунтовано умовами договору поставки № 70-1/3069-15 від 02.10.2015 р., ст. ст. 1, 2 ГПК України, ст. ст. 193, 216, 217, 218, 230, 231 ГК України, ст. ст. 526, 536, 625, 693 ЦК України.

Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, письмовий відзив на позов не надав. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надійшло. Ухвали суду направлялися відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві та у Спеціальному витязі з ЄДРЮО та ФОП станом на 17.05.2016 р.: 69035, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 72 офіс 63 та 69095, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 160, офіс 200.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 розяснено, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Згідно з повідомленнями про вручення поштового відправлення відповідач отримав ухвалу про порушення провадження у справі 16.05.2016 р. за адресою 69035, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 72 офіс 63. Під час підготовки повного рішення надійшло повідомлення про вручення 30.05.2016 р. поштового відправлення відповідачу за адресою: 69095, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 160, офіс 200.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судовому засіданні, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

02.10.2015 року між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго в особі Відокремленого підрозділу Південно-Західна електроенергетична система Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго (покупець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Контратос (постачальник за договором, відповідач у справі) було укладено договір поставки товару № 70-1/3069-15.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобовязується поставити покупцеві електроприлади, зазначені в п. 1.2. договору, а покупець зобовязується прийняти та товар і оплатити його вартість.

Сума цього договору становить 75 000,00 грн. (сімдесят п'ять тисяч гривень 00 коп.) в тому числі ПДВ 12 500,00 грн. (п. 3.1. договору).

Відповідно до пункту з п. 4.1. договору розрахунки за договором здійснюються на умовах перерахування покупцем на поточний рахунок постачальника авансу у розмірі 30% від замовленої партії товару, решта коштів у розмірі 70% перераховується на рахунок постачальника протягом 150 банківських днів після поставки замовленої партії товару.

У розділі 5 договору сторони обумовили строк та умови поставки. Згідно п. 5.1. договору поставка товару здійснюється протягом 15 (п'ятнадцяти) днів після отримання авансу та письмової заявки Замовника. Передача товару здійснюється на умовах DDP (Інкотермс-2010) за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Гуменне, ПС-750 кВ «Вінницька», центральний склад Південно Західної залізниці (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.6. договору датою передачі товару вважається дата відмітки представника покупця про прийняття товару в відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Покупець зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар (п. 6.1.1. договору); постачальник зобовязаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (п. 6.3.1. договору).

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що Покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір у разі невиконання зобов'язань Постачальником, письмово повідомивши про це його у п'ятиденний строк до дати розірвання Договору.

Згідно з п. 8.1 даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.06.2016 р., а в частині гарантійних зобовязань - до закінчення гарантійного строку на товар.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання п. 4.1. договору, 26.10.2015р. на рахунок відповідача позивачем перерахований аванс у розмірі 30% від замовленої партії товару, що становить 22500,00 грн. і підтверджується платіжним дорученням № 7079 від 26.10.2015 р.

26.10.2015 р. відповідачем на адресу позивача направлено рахунок - фактуру № СФ-0000113 від 26.10.2015р. на суму 74340,00 грн. на поставку товарів, найменування і кількість яких відповідала умовам договору, але за зменшеною ціною.

У звязку з невиконанням умов договору 24.11.2015 р. позивач направив відповідачу лист № 37-01/7579 з вимогою поставити товар в найкоротший термін. Вимога залишена без відповіді.

17.12.2015 р. позивач направив на юридичну та фактичну адресу відповідача лист № 37-01/8077 від 16.12.2015 р. із вимогою поставити товар в найкоротший термін (копії реєстру від 17.12.2014р. та списку № 15992 згрупованих поштових рекомендованих листів від 17.12.2015р., копії конверту та рекомендованого повідомлення № 667 від 17.12.2015р., копії конверту та рекомендованого повідомлення № 675 від 17.12.2015р. додано до матеріалів справи). Вимога залишена без відповіді.

18.12.2015 р. позивачем електронною поштою отримано лист № 1612 від 16.12.2015р. відповідача про те, що затримка поставки товару відбувається в зв'язку з затримкою виходу товару від виробника, а також, що поставка товару планується до 25.12.2015 року включно. Поставку товару у вищевказаний термін здійснено не було.

18.01.2016 р. позивачем електронною поштою отримано лист № 101601 від 10.01.2016р. про розірвання договору у звязку з відсутністю можливості поставки товару через невиконання умов компанії «Норд» перед Товариством з обмеженою відповідальністю Контратос та про нарахування штрафних санкцій за договором і складання акту «мирних домовленостей».

28.01.2016 р. позивач листом № 32-2/640 повідомив відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку з 08.02.2016 р. відповідно до п.6.2.1 договору у звязку з невиконанням зобов'язань постачальником, а також відповідно до п. 7.11. вимагав терміново (не пізніше 3 робочих днів) повернути отриманий за договором аванс.

У звязку з порушенням встановлених умов договору строків виконання своїх зобов'язань по поставці товару позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, за яким було порушено провадження в даній справі.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК).

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві (ст. 664 ЦК).

Частиною 1 ст. 665 ЦК України встановлено право покупця відмовитися від договору купівлі-продажу у разі відмови продавця передати проданий товар.

Статтею 693 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На момент розгляду справи в суді відповідач не надав доказів повернення позивачу попередньої оплати (авансового платежу) в сумі 22 500,00 грн., або виконання своїх зобовязань по поставці товару, яка за умовами договору повинна бути здійснена 10.11.2015 р..

За таких обставин вимога про стягнення суми 22 500,00 грн. авансового платежу обґрунтована, підтверджена належними доказами і підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь пені в сумі 33 375,00 грн., нарахованої за загальний період із 11.11.2015 р. по 07.02.2016 р. та штрафу у сумі 10 500,00 грн. за прострочення строків поставки понад 30 днів.

Відповідно до ст. ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що за порушення встановленого умовами договору строку виконання зобов'язань постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% вартості прострочених зобов'язань, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 14% від вказаної вартості.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним. Наданий позивачем розрахунок пені суд визнав виконаним вірно, а вимога про стягнення з відповідача 33 375,00 грн. пені за період з 11.11.2015 р. по 07.02.2016 р. (89 днів), а також 14% штрафу (за прострочення понад 30 днів) такою, що підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь суми 1 544,79 грн. 14% річних за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за період із 27.10.2015 р. по 22.04.2016 р. та 225,00 грн. інфляційних втрат за період із лютий 2016 року по квітень 2016 року.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.11 договору визначено, що у разі невиконання зобов'язань постачальник повертає покупцю грошові кошти, перераховані за договором (авансові платежі) протягом 3-х робочих днів із дати вимоги покупця з урахуванням індексу інфляції та сплачує 14% річних за увесь час користування грошовими коштами покупця (чужими грошовими коштами).

Вимога щодо стягненя 225,00 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Пунктом 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань встановлено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Враховуючи той факт, що нарахування позивачем 225,00 грн. інфляційних втрат здійснювалося саме на суму авансу, правових підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України і стягнення 225,00 грн. інфляційних втрат не виникло, внаслідок чого суд відмовляє у задоволені вимог щодо стягнення інфляційних втрат.

Стосовно стягнення суми 1 544,79 грн. 14% річних за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за період із 27.10.2015 р. по 22.04.2016 р., суд бере до уваги наступне.

Згідно з позовною заявою та письмових пояснень позивача, отриманих судом 30.05.2016 р., суму 1 544,79 грн. 14% річних за користування чужими грошовими коштами позивачем нараховано на підставі ст. 536 ЦК України. Вказаною нормою встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У пункті 7.11 договору сторони становили обовязок постачальника у разі невиконання зобов'язань повернути покупцю грошові кошти, перераховані за договором (авансові платежі) протягом 3-х робочих днів із дати вимоги покупця та 14% річних за увесь час користування грошовими коштами покупця (чужими грошовими коштами). Частиною 3 ст.693 ЦК України також передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцю або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обовязок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 14% річних за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за період із 27.10.2015 р. по 22.04.2016 р., суд визнає обґрунтованими. Разом з тим, перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що позивачем допущено помилки, оскільки не враховано, що 2016 рік має 366 днів, а не 365, тому за період із 27.10.2015 р. по 22.04.2016 р. суд стягує суму 1542,13 грн. 14% річних за користування чужими грошовими коштами згідно з ст.536 ЦК України.

На підставі викладеного, позов у цілому задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Контратос (юридична адреса: 69095, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 160, офіс 200; місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 72 офіс 63; ) на користь Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25) в особі Відокремленого підрозділу Південно-Західна електроенергетична система Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго (21010, м. Вінниця, вул. І.Богуна, буд. 5; ) суму 22500 (двадцять дві тисячі пятсот) грн. 00 коп. авансового платежу, 33375 (тридцять три тисячі триста сімдесят пять) грн. 00 коп. пені, 10 500 (десять тисяч пятсот) грн. 00 коп. штрафу, 1542 (одна тисяча пятсот сорок дві) грн. 13 коп. 14% річних за користування чужими грошовими коштами, 1373 (одна тисяча триста сімдесят три) грн. 40 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 06 червня 2016 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.