ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа № 5/58

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Желік М.Б.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк б/н від 15.02.2016 року

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 09.02.16 у справі № 5/58

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „ФУДЗ ТРЕЙД, м. Рівне

до боржника ОСОБА_2 акціонерного товариства „Котнар, с. Мужієво, Берегівський район

про визнання банкрутом,

за участю представників:

від скаржника: ОСОБА_3;

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

заявника: не з'явився;

ліквідатора: ОСОБА_4

Сторонам розяснено їх права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України. Заяв про відвід складу суду не надходило. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У судовому засіданні 25.05.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

14.12.15 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Котнар-М (заявник) звернулося в господарський суд Закарпатської області з заявою №б/н від 10.12.15 року про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення солідарно з ПАТ ВТБ Банк за ЗАТ Котнар (боржник) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Котнар-М 5 570 000 грн. у звязку з наступним. Грошові кошти ТОВ «Котнар-М» у сумі 5 570 000 грн. сплачені на виконання правочину мирової угоди (п.1.4.2.), укладеної у справі про банкрутство та затвердженої ухвалою суду від 16.03.2012 року. 17.12.2012 року постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі №5/58 ухвалу про затвердження мирової угоди скасовано. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що повязані з його недійсністю. Враховуючи що підставою дійсності мирової угоди як правочину є її затвердження господарським судом, то з моменту скасування ухвали про затвердження мирової угоди, такий правочин стає недійсним. Відповідно, у ТОВ «Котнар-М» відпали юридичні підстави для виконання зобов'язань за мировою угодою ПАТ ВТБ Банк, а у ПАТ ВТБ Банк виникли зобов'язання щодо повернення коштів, які були сплачені за мировою угодою. У додаткових письмових поясненнях заявник зазначив, що метою поданої заяви є захист порушеного цивільного права та відновлення нормального цивільного обороту шляхом повернення учасників недійсного правочину у попереднє становище, тому відповідно до ст.ст. 16, 216, 1212 Цивільного кодексу України просив задоволити заяву про застосування наслідків недійсності правочину.

09.02.2016 року господарським судом Закарпатської області (суддя Васьковський О.В.) у справі №5/58 прийнято ухвалу про часткове задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю „Котнар-М про застосування наслідків недійсності правочину, стягнуто з публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Котнар-М суму 5 570 000 грн., в решті вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство ВТБ Банк звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 15.02.2016 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що висновки суду про те, що грошові кошти у розмірі 5 570 000 грн. перераховані ТОВ "Котнар-М" на користь ПАТ "ВТБ Банк" були сплачені на виконання основного зобов'язання мирової угоди від 16.03.2013 року, не відповідають обставинам справи, оскільки сама мирова угода не породжувала жодних нових грошових зобовязань для сторін, а тільки врегульовувала порядок розрахунків за існуючими зобовязаннями між ЗАТ "Котнар", ПАТ "ВТБ Банк" та третьою стороною ТОВ "Котнар-М". Саме зобов'язання щодо сплати грошових коштів виникло на підставі кредитного договору від 26.06.2007 року і договору від 14.08.2008 року, що судом не взято до уваги. На переконання скаржника, судом не досліджено природу грошових правовідносин між перераховані ТОВ "Котнар-М" та ПАТ "ВТБ Банк", що призвело до неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; наслідком розгляду заяви фактично вирішується спір між ТОВ "Котнар-М" та ПАТ "ВТБ Банк", а відповідно такий спір має розглядатися в порядку позовного провадження, а не у справі про банкрутство ЗАТ "Котнар". До того ж, між ЗАТ "Котнар" та ПАТ "ВТБ Банк" немає і не може бути солідарної відповідальності за мировою угодою, тому ЗАТ "Котнар" не є належною стороною у даному спорі. Скаржник також звертає увагу, що заявником було долучено докази сплати судового збору у розмірі 2-х розмірів мінімальних заробітних плат, а не 1.5% ціни позову, тобто несплата у встановленому законом розмірі судового збору має наслідком залишення заяви без розгляду, що суд першої інстанції також залишив поза увагою.

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП Документообіг господарських судів, 26.02.16 року справу за № 5/58 розподілено до розгляду головуючому судді - Желіку М.Б., суддям Зварич О.В., Марко Р.І.

29.02.2016 року ухвалою Львівського апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги визнано достатніми для прийняття їх до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.03.16 року. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

30.03.2016 року представником заявника (ТОВ "Котнар-М") подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважає твердження скаржника безпідставними та недоведеними.

16.05.2016 року представником скаржника подано клопотання про долучення фотокопій платіжних доручень за період з 15.08.2011 року по 31.01.2013 року.

Ухвалою від 18.04.2016 року за клопотанням представника скаржника строк розгляду апеляційної скарги продовжено.

У судове засідання 25.05.2016 року з'явилися представники скаржника та ліквідатора. Представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі. Представник ліквідатора заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись із матеріалами справи, оскільки довіреність на представництво інтересів ліквідатора ОСОБА_5 отримав лише 24.05.2016 року. Колегія суддів вважає підстави для відкладення не достатніми та не обґрунтованими, а також у звязку із закінченням процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, прийшла до висновку про відмову у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи. Представник ліквідатора вимоги апеляційної скарги підтримав, просив ухвалу суду від 09.02.2016 року скасувати.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Як встановлено судом першої інстанції, правовідносини між заявником, банкрутом та ПАТ ВТБ Банк виникли у справі про банкрутство під час здійснення ліквідаційної процедури, у ході якої, зокрема, вказані учасники уклали мирову угоду, затверджену ухвалою господарського суду Закарпатської області від 16.03.12 року у справі №5/58. Згодом, у ході виконання мирової угоди, зазначена ухвала про затвердження мирової угоди була скасована постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.12 року, а справа №5/58 поновлена на стадії ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч.2 ст.4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" справи про банкрутство підвідомчі господарським судам і розглядаються ними за місцезнаходженням боржника.

Пунктом 7 ч.1 ст.12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі, серед іншого, справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Суд першої інстанції вказав, що розглядаючи вказану заяву ТОВ „Котнар-М, оцінює матеріали справи та подані докази в контексті припинення господарських правовідносин згідно укладеної мирової угоди від 06.12.11 року та настання наслідків припинення господарських правовідносин за мировою угодою як правочину в межах справи про банкрутство №5/58. Заява, яка є предметом цього судового розгляду, подана як до боржника (банкрута), так і до іншого учасника провадження у справі про банкрутство, а саме кредитора - ПАТ «ВТБ Банк». Даний спір виник безпосередньо у справі про банкрутство між її учасниками. Враховуючи вищенаведене, суд констатував, що спір, який виник між ТОВ „Котнар-М, ПАТ ВТБ Банк та ЗАТ „Котнар за мировою угодою від 06.12.11 року, виник у зв'язку із її виконанням по справі №5/58 про банкрутство, а відтак підлягає розгляду у межах розгляду справи про банкрутство №5/58. З огляду на наведене, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні клопотань ПАТ «ВТБ Банк» та ліквідатора про припинення провадження по розгляду даної заяви, а зазначене в апеляційній скарзі твердження про те, що заява мала розглядатись не в межах справи про банкрутство і що ЗАТ "Котнар" не є належною стороною у даному спорі, є безпідставним і спростовується наведеними судом першої інстанції нормами та обставинами справи. Також безпідставними є зауваження скаржника щодо сплаченого заявником розміру судового збору, оскільки Законом України «Про судовий збір» не встановлено окремих ставок за подання заяв вказаної категорії в межах справи про банкрутство, що правильно зазначено судом першої інстанції. Крім цього, сплачений розмір судового збору не має впливу на прийняте по суті розгляду заяви судове рішення.

Розглядаючи заяву ТзОВ „Котнар-М по суті, суд першої інстанції зазначив, що постановою господарського суду Закарпатської області від 30.03.11 року у справі №5/58 Закрите акціонерне товариство „Котнар визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Додатковою ухвалою господарського суду Закарпатської області від 24.06.11 ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6. Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 16.03.12 року у справі №5/58 затверджено мирову угоду, укладену між ЗАТ „Котнар та комітетом кредиторів боржника і третьою особою - ТзОВ „Котнар-М 06.12.11 року, схвалену рішенням комітету кредиторів від 01.12.11 року, припинено повноваження арбітражного керуючого ОСОБА_6 та припинено провадження у справі.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.12 року у справі №5/58 ухвалу господарського суду Закарпатської області від 16.03.12 року у справі №5/58 скасовано і прийнято нове судове рішення про відмову арбітражному керуючому ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про затвердження мирової угоди, укладеної 06.12.11 року у справі №5/58 про банкрутство ЗАТ „Котнар між кредиторами, банкрутом і третьою особою - ТзОВ „Котнар-М.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 04.03.13 року справу 5/58 про банкрутство ЗАТ „Котнар прийнято до розгляду на стадії ліквідаційної процедури.

Згідно з ухвалою господарського суду Закарпатської області від 22.07.15 року у справі №5/58 припинено з 17.12.12 року господарські правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю „Котнар-М, Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 акціонерним товариством „Котнар за мировою угодою від 06.12.11 року по справі 5/58 про банкрутство ОСОБА_2 акціонерного товариства „Котнар, затвердженої ухвалою господарського суду від 16.03.12 року.

У постанові Вищого господарського суду України від 19.01.16 року у справі №5/58 встановлено, що відповідно до п.2 ч.4 ст. 38 Закону № 2343 (в редакції до 19.01.2013) у разі винесення господарським судом ухвали про відмову в затвердженні мирової угоди мирова угода вважається неукладеною; у разі спростування презумпції правомірності правочину (а у даному випадку у зв'язку з скасуванням судового рішення - ухвали про затвердження мирової угоди та відмовою судом у затвердженні мирової угоди) всі права, набуті сторонами правочину за цим правочином не повинні здійснюватись, а створені обовязки не підлягають виконанню.

Мирова угода від 06.12.11 року укладена між банкрутом, ТОВ „Котнар-М та кредиторами банкрута в особі голови комітету кредиторів - ПАТ ВТБ Банк. Відтак, ТОВ Котнар-М є стороною цього правочину та таким, на якого покладено умови щодо виконання зобовязань банкрута ЗАТ „Котнар.

Так, згідно з п.1.4.2 мирової угоди передбачено, що на підставі мирової угоди обовязок банкрута щодо сплати вимог перед ПАТ ВТБ Банк буде виконувати ТОВ Котнар-М. Також вказаним пунктом та п.7.1.3 мирової угоди передбачено суми, строки та порядок виконання такого обовязку (грошових зобовязань).

Як вбачається за матеріалів справи та досліджено судом першої інстанції, ТОВ Котнар-М розпочав виконання умов передбачених мировою угодою і у період з 15.08.2011 по 31.01.2013 року ним було сплачено на користь ПАТ ВТБ БАНК 5 570 000 гривень, що було передбачено пунктом 1.4.2. мирової угоди, що підтверджено платіжними дорученнями, описаними судом в ухвалі.

Відповідно до ст.ст. 1,4,35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода - домовленість між боржником та кредитором (групою кредиторів) про відстрочку та (або) розстрочку платежів або припинення зобов'язання за угодою сторін (далі - прощення боргів). Відповідно до цього Закону щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства як, зокрема, мирова угода. Під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін. Мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство. Порядок укладання, розірвання та визнання мирової угоди недійсною у справі про банкрутство регулюється положеннями окремого розділу ІV (мирова угода) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Тобто мирова угода у справі про банкрутство одночасно є і цивільно-правовою угодою (правочином), і судовою процедурою у справі про банкрутство.

Відповідно до п.2 ст.37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг. Як правильно зазначив суд першої інстанції, враховуючи, що підставою дійсності мирової угоди як правочину є її затвердження господарським судом, то з моменту скасування ухвали про затвердження мирової угоди такий правочин як мирова угода також є недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Положенням ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Враховуючи наведене, перебування коштів у кредитора - ПАТ «ВТБ Банк» у сумі 5 570 000 грн., які були сплачені на часткове виконання умов мирової угоди, є безпідставним. Відтак, за умов припинення господарських правовідносин за мировою угодою (а такі відносини припинилися у звязку із скасуванням ухвали про затвердження мирової угоди, про що зазначено в ухвалі господарського суду Закарпатської області від 22.07.15 року) на суму, що була сплачена на підставі умов даної угоди, також поширюються правила повернення виконаного однією зі сторін у зобов'язанні у відповідності до ст.1212 Цивільного кодексу України і заявник обрав належний спосіб захисту свого права.

Твердження скаржника про те, що мирова угода не ототожнюється з правочином, який породжує грошові зобов'язання між сторонами та не є підставою для припинення вже існуючого зобов'язання, а також те, що судом не досліджено правову природу грошових правовідносин між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ „Котнар-М, є безпідставними, спростовуються описаними судом першої інстанції обставинами, не відповідають положенням ст.ст. 1,4,35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Факт переказу коштів Товариством з обмеженою відповідальністю „Котнар-М Публічному акціонерному товариству "ВТБ Банк" із зазначенням відповідного призначення платежу підтверджений належними доказами, що описано судом вище, та підтверджує правомірність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Котнар-М на повернення своїх коштів у звязку із недійсністю правочину. Крім цього, ТзОВ „Котнар-М не був учасником кредитних договорів, а лише стороною мирової угоди, на виконання якої частково виконав взяті на себе зобов'язання. Скаржником зазначено про наявність рішень у справах № 907/561/14 та № 907/985/13 і не взяття їх до уваги судом при винесенні оскаржуваної ухвали. Однак, у таких рішеннях суди давали оцінку договорам застави та іпотеки, що укладалися в забезпечення виконання банкрутом та/або ТзОВ Котнар-М в межах суми 32750000 грн. зобовязань перед ПАТ ВТБ Банк, які виникли з кредитних угод, що у свою чергу не спростовує недійсності мирової угоди та безпідставності оплати коштів на виконання такої мирової угоди.

Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції надано повну та правильну оцінку заявленим вимогам, і висновок про обгрунтованість вимоги про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Котнар-М суми 5 570 000 грн. лише з Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", а не солідарно, є правомірним.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним вище вимогам відповідає, судом повно, всебічно та в сукупності досліджено обставини справи, надано оцінку всім поданим учасниками процесу пояснень та клопотань, зроблено правомірні висновки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає ухвалу від 09.02.2016 року правомірною, законною і обґрунтованою. У відповідності до ст. 103 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» від 15.02.2016 року є безпідставною, не доведеною та задоволенню не підлягає.

Сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» б/н від 15.02.2016 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 09.02.16 року у справі № 5/58 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 30.05.2016 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Зварич О.В.

суддя Марко Р.І.