Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" травня 2016 р. Справа № 906/326/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Гребенікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №345 від 21.05.2015р.

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (с. Щеніїв, Черняхівського р-ну, Житомирської обл.)

до Державного підприємства "Україна" (смт. Черняхів, Житомирської обл.)

про стягнення 573696,55 грн.

Позивач ТОВ "Агростем" (с. Щеніїв, Чуднівського р-ну) пред'явив позов до відповідача державного підприємства "Україна" (смт. Черняхів, Житомирської обл.) про стягнення на його користь 573 696, 55 грн., з яких: 485 191, 81 грн. - основного боргу, 8327, 02 грн. - 3% річних та 80 177, 72 грн. інфляційних втрат.

В обгрунтування підстав заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по поверненню поворотної тимчасової безпроцентної фінансової допомоги згідно умов, порядку та строків, визначених сторонами у Договорі №СД-1/п від 04 лютого 2014р.

Ухвалою від 08.04.2016р. порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду, передбачені ст. 64-65 ГПК України.

До початку розгляду справи позивачем не подано заяву про зміну предмету та підстави позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідач до початку розгляду справи через діловодну службу господарського суду заяву про відкладення розгляду справи з підстав, у ній викладених.

Господарський суд, відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи як необгрунтоване, з огляду на норми ст. 28 ГПК України.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11 року у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників сторін або представника однієї із сторін справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки згідно ч.3 ст. 4-3 ГПК України господарський суд створив сторонам у справі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, господарський суд згідно зі ст. 75 ГПК України вирішує спір за наявними в ній матеріалами.

В засіданні суду 26.05.2016р. господарський суд оголосив представнику позивача вступну та резолютивну частини рішення суду про задоволення позову.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростем" (позикодавець) та Державним підприємством "Науково-дослідне господарство"Україна" (згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 березня 2015р. №111 Державне підприємство "Навчально-дослідне господарство "Україна" Державного агроекологічного університету перейменовано у Державне підприємство "Україна" та визнано правонаступником майнових прав та обов'язків Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Україна" Державного агроекологічного університету) (як позичальник) було укладено договір позики №СД-1/п (надалі за текстом Договір №СД-1/п від 04.02.2014р.), згідно якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі, встановленому цим Договором, надалі позика, а відповідач зобов'язався повернути їх позикодавцеві в строк, визначеному цим Договором.

У п. 1.2 даного Договору сторони визначили, що надана за цим договором позика є поворотною тимчасовою безпроцентною фінансовою допомогою, тобто сумою грошових коштів в національній валюті України, що надійшли платнику податків у користування за цим договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсації у вигляді плати за користування такими коштами та є обов'язковою до повернення згідно з пп. 14.1.257 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Згідно п. 2.1 даного Договору вказано, що позика надається в національній валюті України частинами або повністю в межах суми 360 000,00 грн.; проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються (п. 2.2 Договору Договір №СД-1/п від 04.02.2014р.).

Позичальник зобов'язаний повернути надану йому позику до 01 березня 2015 року (п. 2.3 Договору №СД-1/п від 04.02.2014р.).

Відповідно до п. 3.1 Договору позивач надає позику в безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на поточний рахунок позичальника одним або декількома платежами.

Згідно п. 3.3 Договору позичальник зобов'язується повернути суму позики у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на поточний рахунок позикодавця (позивача у справі).

У п. 4.2. Договору №СД-1/п від 04.02.2014р. сторони визначили відповідальність сторін, згідно п. 4.2. якого передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцеві за його вимогою пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми неповернутих грошових коштів за кожний день прострочення платежу.

Строк дії даного Договору, згідно п. 7.2, - з моменту укладення до повного виконання своїх зобов'язань позичальником (а.с. 12-13).

28 квітня 2014р. сторони уклали Додаткову угоду до Договору позики №СД-1/п від 04.02.2014р., відповідно до якої сторони погодили, що позикодавець надає позичальнику додатково, в рамках дії Договору №СД-1/п від 04.02.2014р. цільову позику на оплату робіт/послуг:

1.1. комплекс робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні ДП "НДГ "Україна" (акти на право постійного користування ЖТ №11-2-2 та 1-ЖТ №001150) - 170 000, 00 грн.;

- 1.2. комплекс робіт з нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 4900, 0000га, які перебувають у постійному користуванні ДП "НДГ "Україна" (акти на право постійного користування ЖТ №11-6-2 та 1-ЖТ №001150) - 245 000 грн.

Згідно п. 3 Додаткової угоди сторони домовились, що позика надається і національній валюті України частинами або повністю в межах суми 775 000, 00 грн. (а.с. 14)

Факт належного виконання позивачем свого зобов'язання по надання позики підтверджується платіжними дорученнями:

- №2218 від 20.02.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 29);

- №255 від 19.03.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 30);

- №75 від 15.04.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 31);

- №178 від 29.04.2014р. на суму 170 000, 00 грн. (а.с. 32);

- №287 від 20.05.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 33);

- №482 від 20.06.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 34);

- №604 від 17.07.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 35);

- №618 від 22.07.2014р. на суму 50 000, 00 грн. (а.с. 36);

- №646 від 24.07.2014р. на суму 50 000, 00 грн. (а.с. 37);

- №684 від 29.07.2014р. на суму 50 000, 00 грн. (а.с. 38);

- №831 від 19.08.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 39);

- №1011 від 19.09.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 40);

- №1196 від 29.10.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 41);

- №1276 від 24.11.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 42);

- №1363 від 25.12.2014р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 43).

Загалом на суму 650 000, 00 грн.

Відповідач свої зобов'язання по поверненню позики поворотної тимчасової безпроцентної фінансової допомоги за Договором №СД-1/п від 04.02.2014р. виконав не належним чином, частково повернувши позику в сумі 404 808, 19 грн.

Отже, сума заборгованості за Договором №СД-1/п від 04.02.2014р. становить 245 191, 81 грн.

Зазначені обставини відповідачем не спростовано.

12.02.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростем" (як позикодавець) та Державним підприємством "Науково-дослідне господарство "Україна" (як позичальник) був укладений Договір позики №СД-1/п, (згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 березня 2015р. №111 Державне підприємство "Навчально-дослідне господарство "Україна" Державного агроекологічного університету перейменовано у Державне підприємство "Україна" та визнано правонаступником майнових прав та обов'язків Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Україна" Державного агроекологічного університету) (як позичальник) (надалі за текстом Договір №СД-1/п від 12.02.2015р.), згідно якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі, встановленому цим Договором, надалі позика, а відповідач зобов'язався повернути їх позикодавцеві в строк, визначеному цим Договором.

Пунктом 2.1. даного Договору сторони обумовили, що позика надається в національній валюті України частинами або повністю в межах суми 360 000, 00 грн.

Згідно п. 2.3. Договору №СД-1/п від 12.02.2015р. сторони визначили, що позичальник (відповідач) зобов'язаний повернути йому позику до 01 березня 2016р.

Всі інші умови Договору №СД-1/п від 12.02.2015р. аналогічні за змістом Договору №СД-1/п від 04.02.2014р.

Строк Договору №СД-1/п від 12.02.2015р., згідно п. 7.2., - з моменту укладення до повного виконання позичальником своїх зобов'язань (а.с. 15-16).

Факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором № №СД-1/п від 12.02.2015р. підтверджується платіжними дорученнями, а саме:

- №11 від 19.01.2015р. на суму 30 000, 00 грн.;

- №197 від 20.02.2015р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 25);

- №299 від 17.03.2015р. на суму 30 000, 00 грн.;

- №396 від 17.04.2015р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 26);

- №497 від 14.05.2015р. на суму 30 000, 00 грн.;

- №653 від 30.06.2015р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 27);

- №729 від 14.07.2015р. на суму 30 000, 00 грн.;

- №933 від 20.08.2015р. на суму 30 000, 00 грн. (а.с. 28).

Загалом позивачем за Договором №СД-1/п від 12.02.2015р. перераховано 240 000, 00 грн.

Відповідач свої зобов'язання згідно Договору №СД-1/п від 12.02.2015р. не виконав.

Вищезазначене зумовило позивача звернутися з позовом до суду за захистом свого порушеного права про стягнення з відповідачем суми позики в розмірі 485 191, 81 грн.

Додатково, позивач заявив матеріально-правові вимоги про стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 80 177, 72 грн. та 8 327, 02 грн. - 3% річних з простроченої суми.

Відповідач в ході вирішення спору доводить суду, що на підставі ухвали слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 17.03.2016р. та постанови в.о. заступника начальника СВ Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 про призначення позапланової виїзної ревізії від 22.03.2016р. було надано дозвіл на проведення працівниками Державної фінансової інспекції в Житомирській області позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП "Україна", яке є об'єктом контролю щодо спільної діяльності з ТОВ "Агростем" з періодом, за який перевіряється діяльність об'єкту контролю - з 05.01.2011р. по даний час та з терміном проведення ревізії з 25.03.2016р. по 14.04.2016р. включно.

В ході проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП "Україна" за період з 05.01.2013р. по 01.03.2015р. Державна фінансова інспекція в Житомирській області здійснила зустрічну звірку документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків з ДП "Україна" в ТОВ "Агростем" за період з 05.01.2011 по 01.03.2016р., про що свідчить довідка від 14.04.2016р.

Відповідач вважає, що результати вказаної ревізії, а саме щодо результатів звірки документального та фактичного підтвердження виду, обсягу та кількості операцій та розрахунків ДП "Україна" в ТОВ "Агростем" можуть спростувати фактичні підстави цього позову.

Представник позивача доводить суду, що результати ревізії Державної фінансової інспекції в Житомирській області позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності не доводять та не спростовують фактичні підстави цього позову, оскільки спільна діяльність об'єкта контролю ДП "Україна" з ТОВ "Агростем" в рамках Договору про спільний обробіток земельних ділянок від 13.04.2011р. є окремим правочином.

Дослідивши матеріали справи докази в сукупності за правилами ст. 43 ГПК України, господарський суд прийшов до наступного висновку задовольнити позовні вимоги, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами спору, які, відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, є суб'єктами господарювання укладено Договори безпроцентної цільової позики №СД-1/п від 04.02.2014 та №СД-1/п від12.02.2015.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарський договір є однією із підстав виникнення господарського зобов'язання. Статті 11 та 509 ЦК України також визнають договір підставою виникнення зобов'язання.

Згідно ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець ) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій смі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно пункту 14.1.257 Податкового кодексу України визначено, що поворотною фінансовою допомогою є сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання, в даному випадку, сторони у справі, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

З приписами статті 193 ГК України кореспондуються положення статей 526 та 527 Цивільного кодексу України щодо належного виконання сторонами зобов'язання.

Згідно статті 202 ГК України та ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Окрім того, відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, крім випадків, передбачених законом або договором.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Належне виконання зобов'язання - це виконання зобов'язання, обумовленого, насамперед, в договорі чи акті цивільного законодавства способом, предметом, у встановлений строк та в певному місці, належній особі та належною особою.

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Як зазначалося раніше, відповідач зобов'язаний був повернути кошти позики згідно Договору №СД-1/п від 04.02.2014р. - до 01 березня 2015р., а згідно Договору №СД-1/п від 12.02.2015р. - до 01 березня 2016р., однак свої зобов'язання по поверненню позики виконав частково.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 485 191, 81 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно інфляційних збитків в сумі 80 177, 72 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (п.3.1 Постанови ВГСУ № 14).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз. 3 п. 3.2. Постанови ВГСУ №14).

Господарський суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат дійшов висновку, що останній є правомірно нарахованим та підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі -80 177, 72 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних з простроченої суми в розмірі 8 327, 02 грн.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовується за наявності порушення будь-якого грошового зобов'язання (п. 6.2 Постанови ВГСУ від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови № 14).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (п. 3.1 Постанови № 14).

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується (п. 1.12 Постанови №14 ).

Господарський суд, перевіривши розрахунок позивача суми 3% річних з простроченої суми, визнає його арифметично правильним та таким, що підлягає задоволенню в заявленому розмірі на суму 8 327, 02 грн.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Позивач довів обґрунтованість позовних вимог, відповідач, відповідно, їх не спростував.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Україна" (12301, Житомирська обл., смт. Черняхів, вул. Мельнична, буд. 6, ідентифікаційний код 00487155) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (12344, Житомирська обл., Черняхівський р-н, с. Щеніїв, вул. Поліщука, буд. 3, ідентифікаційний код 37376945):

- 485 191, 81 грн. основного боргу;

- 80 177, 72 грн. інфляційних;

- 8 327, 02 грн. 3% річних;

- 8605, 45 грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.05.2016р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1- у справу , 2- позивачу (простою) , 3- відповідачу (рек. з повід.)