ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р.Справа № 916/4429/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - ОСОБА_1 за довіреністю;

від ПАТ «Одесагаз» - ОСОБА_2 за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Одеської області від 29 лютого 2016 року

по справі №916/4429/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз»

про стягнення 1135833,21грн.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судових засіданнях 26.04.2016р. та 19.05.2016р. оголошувались перерви згідно ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 02.06.16р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

02.11.2015р. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі позивач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (надалі відповідач, ПАТ «Одесагаз») в якому просило стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 1135833,21грн., з яких 374586,41грн. пеня, 520,44грн. - інфляційних втрат, 74917,28грн 3% річних, 685809,08грн. штраф.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.05.2012р. між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу №01-2012-Б, за умовами якого ПАТ «НАК «Нафтогаз України» поставило ПАТ «Одесагаз» природний газ на загальну суму 56471531,47грн. Проте відповідач не виконав свої зобовязання за вищезазначеним договором щодо своєчасної та повної оплати отриманого за договором природного газу, у звязку із чим позивачем відповідачу були нараховані пеня, штрафні санкції, річні та інфляційні втрати.

З посиланням на норми ст.ст. 525,526, 599, 530, 611,625 ЦК України, ст.193 ГК України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

18.11.2015р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні позову та у разі стягнення зменшити розмір неустойки до 1% від розрахованого позивачем та застосувати до спірного правовідношення загальні та спеціальні строки позовної давності.

В обґрунтування клопотання (яке міститься у відзиві на позовну заяву) відповідач зазначив, що ПАТ "Одесагаз" остаточний розрахунок за договором здійснило 31.01.2013р., затримавши його лише на 10 діб. Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Виконуючи умови договору, ПАТ «Одесагаз» не здійснило жодного порушення законодавства функціонування ринку природного газу та скорочення судом вимог щодо стягнення неустойки є цілком законною та обґрунтованою дією, яка не суперечить нормам матеріального та процесуального права.

05.01.2016р. ПАТ «Одесагаз» подало суду першої інстанції доповнення до відзиву на позовну заяву.

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.02.2016р. (суддя Петров В.С.) позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з ПАТ «Одесагаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» штраф в сумі 342904,54грн., пеню в сумі 187293,21грн., 3% річних в сумі 74917,28грн., інфляційні втрати в сумі 520,44грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 17037,50грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.ст. 655, ч.1 ст.692, ст.ст.509,11, ч.1 ст.626, ч.1 ст.ст.202, 526, 530, ч.1 ст.548, ст.549, ч.1 ст.624, ч.1 ст.175, ч.ч.1,2 ст.193, ч.2 ст.218, ч.3 ст.551 ЦК України, ст.ст.229,230, ч.6 ст.231, ч.2 ст.343,233 ГК України, ст.83 ГПК України, розяснення, які містяться у п.2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» та вмотивовано тим, що відповідачем несвоєчасно були виконані зобовязання за договором № 01-2012-Б від 03.05.2012 р. щодо здійснення оплати за природний газ, отже позивачем правомірно нараховано відповідачу на підставі п. 7.2. договору пеню в сумі 374586,41грн. за період з 20.05.2012р. по 18.01.2013р. та штраф в сумі 685809,08грн. відповідно до наданого розрахунку; відповідачем не оспорено здійснений позивачем розрахунок вказаних штрафних санкцій.

В частині заявленого відповідачем клопотання щодо зменшення розміру неустойки до 1% від розрахованого позивачем місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем зобовязання щодо оплати за наданий природний газ згідно спірного договору купівлі-продажу № 01-2012-Б від 03.05.2012 р. виконані у повному обсязі. Враховуючи, що основний борг за договором сплачений відповідачем у повному обсязі, також приймаючи до уваги те, що ПАТ «Одесагаз» здійснює реалізацію природного газу на підставі ліцензії за регульованим тарифом виключно населенню, підприємствам комунальної теплоенергетики та бюджетним установам і організаціям Одеської області, діяльність ПАТ «Одесагаз» по забезпеченню та реалізації природного газу не є підприємницькою, відповідач не має інших джерел погашення заборгованості, ніж ліцензована діяльність, що є винятковою обставиною в розумінні ст. 203 ГК України, яка надає підстави для зменшення неустойки, суд першої інстанції дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій, які підлягають до стягнення з відповідача на 50% від заявлених позивачем сум штрафних санкцій та часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, що є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Отже, з відповідача підлягають стягненню пеня в розмірі 187293,21грн. (50% від 374586,41 грн.) та штраф 7% в розмірі 342904,54 грн. (50% від 685809,08 грн.). Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Вищого господарського суду України від 21.10.2013р. по справі №5017/2633/2012. Крім заявлених штрафних санкцій, застосовано до відповідача такий вид відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Разом з цим, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем зобовязання щодо оплати природного газу за договором № 01-2012-Б від 03.05.2012 р., позивачем цілком правомірно нараховано відповідачу 3% річних на відповідну суму боргу за вказаним договором у відповідний період, коли мала місце несвоєчасна оплата природного газу на протязі квітня-грудня 2012 року, що складають за розрахунком позивача 74917,28 грн.; також стягненню з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати, судом перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань в сумі 520,44 грн. та встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з обранням вірного індексу інфляції у обраному періоді прострочення на існуючу суму боргу.

Не погодившись з рішенням суду від 29.02.2016р., ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржене рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПАТ «Одесагаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 2137126,11грн. пені, 3914402,20грн. штрафу, у стягненні яких було відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення в частині відмови у позові прийнято з порушенням норм матеріального, ст. 233 ГК України, ст.ст.549-552 ЦК України, та процесуального, ст.ст.4-2, 22, 43, 83, 84 ГПК України, права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині з наступних підстав:

- всупереч вимогам ст. 4-2 ГПК України щодо рівності учасників процесу перед законом і судом, оскаржуване рішення в частині обґрунтування зменшення розміру неустойки містить лише доводи та аргументи, на яких ґрунтувалося клопотання відповідача щодо зменшення розміру неустойки. В рішенні суду першої інстанції не зазначено будь-яких доказів на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені та 7% штрафу;

- пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 передбачено, що ч.3 ст.83 ГПК України може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 ГК України. Отже господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки повинен був об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення;

- головною підставою зменшення розміру неустойки відповідач оголошує важкий фінансовий стан. Натомість, відповідно до ст.617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань;

- сторони визначили вид забезпечення виконання зобов'язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов'язання, а тому суд неправомірно самостійно визначив розмір пені та 7% штрафу. Таким чином, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи;

- Вищим господарським судом України було прийнято ряд постанов, в яких колегії суддів приходять до висновку, що при вирішенні питання щодо зменшення штрафу суд повинен був об'єктивно оцінити, чи є дані випадки винятковими, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, а важкий фінансовий стан боржника, невиконання своїх зобов'язань контрагентами боржника не є винятковими обставинами в розумінні ст.233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК України. Дана позиція підтверджується постановами по справам: №921/186/13-г, №915/185/13-г, 17/5014/2629/2012, 921/186/13-г, 904/1610/13-г, 5023/4891/12, 5023/5210/12, 5023/5038/12, 5010/1076/201-2/56, 10/526/1270/2012;

- відповідач не надав господарському суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, а тому надання без належних на те правових підстав переваги одних доказів над іншими суперечить чинному законодавству.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.04.2016р. відновлено ПАТ «НАК «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

22.04.2016р. ПАТ «Одесагаз» подало суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу, в яких просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, зменшити розмір неустойки до 1% від розрахованого позивачем.

26.05.2016р. ПАТ «Одесагаз» подало Одеському апеляційному господарському суду доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, в якому просив залишити оскаржуване рішення без змін.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що 03.05.2012р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Продавець) та ПАТ «Одесагаз» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №01-2012-Б (надалі Договір від 03.05.2012р.), згідно п. 1.1 якого Продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, а покупець (відповідач) зобовязується прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1 Договору від 03.05.2012р. сторони визначили, що Продавець передає Покупцеві з 01.04.2012р. по 31.12.2012р. газ в обсязі до 17875,000 тис. куб.м, у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м):

місяцьобсягмісяцьобсягмісяцьобсягмісяцьобсяг
січень - квітень 3050,000 липень 195,000 жовтень 2450,000
лютий - травень 400,000 серпень 155,000 листопад 4065,000
березень - червень 250,000 вересень 210,000 грудень 7100,000
І кв. - ІІ кв. 3700,000 ІІІ кв. 560,000 ІVкв. 13615,000
Відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2 Договору від 03.05.2012р. обсяги газу, що планується передати за цим договором (планований обсяг) можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5% від узгодженого сторонами згідно п. 2.1 договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Згідно із п.3.1 Договору від 03.05.2012р. Продавець передає Покупцю імпортований газ (за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях (ГВС), які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Відповідно до пунктів 3.5, 3.6 Договору від 03.05.2012р. приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодобового не більше як +/- 5 відсотків. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно із п.3.7 Договору від 03.05.2012р. не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобовязується надати підписані та скріплені печаткою покупця Продавцеві два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмові формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Договору від 03.05.2012р. ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ. Ціна за 1000 куб.м природного газу на дату укладення договору становить 3509,00 грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом. До сплати ціна за 1000 куб.м газу 3509,00 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 4210,80 грн.

Згідно із пунктами 5.3, 5.4 Договору від 03.05.2012р. у разі зміни НКРЕ ціни на природний газ, вона є обовязковою для сторін за цим договором з моменту введення її в дію. Ціна договору (сума договору) складається із сум вартості місячних поставок газу за цим договором та на дату його укладання становить 62723375,00 грн., крім того ПДВ 20%, усього з ПДВ 75268050,00 грн.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 Договору від 03.05.2012р.оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору. Оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з алгоритмом розподілу коштів, установленим відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ в тому ж місяці, у якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу. За наявності заборгованості за попередні період Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця.

Відповідно до пунктів 6.5,6.6 Договору від 03.05.2012р. у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашається вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного Покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу погашається неустойка; 3) у третю чергу погашається основна сума боргу. У випадку відсутності простроченої заборгованості та заборгованості зі сплати неустойки за договором, сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, повинна зараховуватись продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць. Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту вимоги однієї із сторін.

Згідно із пунктами 7.1, 7.2 Договору від 03.05.2012р. за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством України. У разі невиконання покупцем умов п. п. 6.1.,6.2 договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 Договору від 03.05.2012р. у разі виникнення спорів (розбіжностей) за цим договором спір передається на вирішення в господарські суди України і розглядається в установленому порядку згідно із чинним законодавством України. Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюються тривалістю у 5 років.

Пунктом 10.5 Договору від 03.05.2012р. сторони визначили, , що Покупець зобовязаний приймати газ та своєчасно і в повному обсязі проводити розрахунки, а також виконувати інші обовязки передбачені договором; Продавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений газ, а також має інші права, передбачені цим договором.

Згідно із п.11.1 Договору від 03.05.2012р. цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, але не раніше ніж через 14 днів (пять робочих днів у разі застосування процедури закупівлі з підстав, визначених п. 3 ч. 2 ст. 39 Закону України „Про здійснення державних закупівель) з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника та поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.04.2012 р., і діє у частині поставки газу до 31.12.2012 р. включно, а у частині розрахунків до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору від 03.05.2012р. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» протягом квітня-грудня 2012 р. було поставлено, а ПАТ «Одесагаз» прийнято природного газу на загальну суму 56471531,47грн. згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2012р., 31.05.2012р., 30.06.2012р., 31.07.2012р., від 31.08.2012р., 30.09.2012р., від 31.10.2012р., від 30.11.2012р., від 31.12.2012р., які підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідно до виписок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» по підприємству «Одесагаз ПАТ» за проміжок часу з 01.01.2012р. по 31.05.2015р., ПАТ «Одесагаз» повністю розрахувалося за спожитий природний газ на суму 56471531,47грн. та заборгованість відсутня (а.с.32-38).

У звязку із несвоєчасною оплатою відповідачем вартості отриманого газу, позивачем були нараховані ПАТ «Одесагаз» 374586,41грн. пені, 520,44грн. інфляційних втрат, 74917,28грн 3% річних та 685809,08грн. штрафу, розрахунки надані до позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» посилалось на порушення Покупцем умов Договору від 03.05.2012р., яке виразилось у несвоєчасному здійсненні розрахунків за поставлений природний газ у квітні - грудні 2012 року.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з огляду наступного.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із ст.ст.526,525, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» протягом квітня-грудня 2012 року був поставлений ПАТ «Одесагаз» природний газ на загальну суму 56471531,47грн.

Таким чином, у відповідності до п.6.2 Договору від 03.05.2012р. постачання позивачем відповідачу природного газу є підставою виникнення у ПАТ «Одесагаз» зобов'язання оплатити фактично отриманого газу до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання з боку ПАТ «Одесагаз».

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зазначило про неналежне виконання ПАТ «Одесагаз» своїх зобовязань за Договором від 03.05.2012р. з оплати природного газу, поставленого в квітні - грудні 2012 року, у звязку із чим відповідно до умов п.7.2 договору позивачем нараховано ПАТ «Одесагаз» 374586,41грн. пені, 7% штрафу у розмірі 685809,08 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Одесагаз» свої зобовязання за договором щодо оплати за одержаний газ виконало у повному обсязі та оплатило ПАТ «НАК «Нафтогаз України» вартість поставленого в квітні-грудні 2012 року природного газу за актами приймання-передачі в сумі 56471531,47 грн., проте з порушенням строків щомісячних оплат.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2 Договору від 03.05.2012р. у разі невиконання покупцем умов п. п. 6.1.,6.2 договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ст.ст.1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В додатки до позовної заяви ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надано розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних ПАТ «Одесагаз» за договором від 30.05.2012р. №01-2012-Б станом на дату остаточного розрахунку, відповідно до якого пеня за період з 20.05.2012р. по 18.01.2013р. складає 374586,41грн., штраф - 685809,08грн. (обгрунтованість якого ані під час справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду відповідачем не оспорювалась).

Отже місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскільки відповідачем несвоєчасно були виконані зобовязання за Договором від 03.05.2012 р. щодо здійснення оплати за природний газ, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» правомірно нараховано ПАТ «Одесагаз» на підставі п.7.2. договору пеню за період з 20.05.2012р. по 18.01.2013р. та в сумі 374586,41грн. та штраф в сумі 685809,08грн. відповідно до наданого розрахунку.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з відхиленням судом першої інстанції заяви ПАТ «Одесагаз» про застосування строків загальної та спеціальної позовної давності, оскільки у пункті 9.2. Договору від 03.05.2012р. сторони визначили строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основного боргу, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань - 5 років, що відповідає вимогам ст.259 ЦК України.

Згідно із ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п.3 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вищий господарський суд України, у п.2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснив, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Одесагаз» зобовязання щодо оплати за наданий природний газ згідно спірного договору №01-2012-Б від 03.05.2012р. виконані у повному обсязі.

Відповідно до п.1.2 Договору від 03.05.2012р. газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем (ПАТ «Одесагаз») виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зважив на те, що основний борг за вказаним спірним договором сплачений відповідачем у повному обсязі та прийняв до уваги, що ПАТ «Одесагаз» здійснює реалізацію природного газу на підставі ліцензії за регульованим тарифом виключно населенню, підприємствам комунальної теплоенергетики та бюджетним установам і організаціям Одеської області, діяльність відповідача по забезпеченню та реалізації природного газу не є підприємницькою, ПАТ «Одесагаз» не має інших джерел погашення заборгованості, ніж ліцензована діяльність, що є винятковою обставиною в розумінні ст.203 ГК України, яка надає підстави для зменшення неустойки.

Місцевий господарський суд при розгляді даної справи врахував фактичні обставини справи та надав оцінку доказам, якими ПАТ «Одесагаз» обґрунтовувало клопотання про зменшення неустойки. Судом було враховано, що:

- заборгованість за поставлений позивачем природний газ, який використовувався виключно для подальшої реалізації теплової енергії населенню, релігійним організаціям (споживачам) та національним творчим спілкам і їх регіональним осередкам, виникла у зв'язку з тим, що останні несвоєчасно розраховуються за надані послуги;

- ступінь виконання відповідачем основного зобов'язання за договором (станом на час розгляду справи заборгованість за поставлений природний газ сплачена на 100%);

- позивач належить до державного сектору економіки;

- за договором постачався імпортований природній газ, який Компанія отримує за зовнішньоекономічними контрактами.

Господарський суд Одеської області при розгляді клопотання ПАТ «Одесагаз» врахував, що позивачем, крім заявлених штрафних санкцій, застосовано до відповідача такий вид відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій, які підлягають до стягнення з відповідача на 50% від заявлених позивачем сум штрафних санкцій та часткового задоволення клопотання ПАТ «Одесагаз» про зменшення розміру неустойки, що є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін - з відповідача підлягають стягненню пеня в розмірі 187293,21грн. (50% від 374586,41грн.) та штраф 7% в розмірі 342904,54грн. (50% від 685809,08грн.).

Колегія суддів в цілому погоджується з правовою позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення клопотання ПАТ «Одесагаз» про зменшення розміру неустойки, як такою, що забезпечує оптимальний баланс інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «Одесагаз» 3% річних та інфляційних втрат з огляду наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Оскільки в Договорі №01-2012-Б від 03.05.2012р. не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже враховуючи несвоєчасне виконання ПАТ «Одесагаз» зобовязання щодо оплати природного газу за Договором від 03.05.2012р., місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем цілком правомірно нараховано відповідачу 3% річних на суму боргу за Договором від 03.05.2012р. у відповідний період, коли мала місце несвоєчасна оплата природного газу на протязі квітня-грудня 2012 року, що складають за розрахунком ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 74917,28грн.

Крім того, індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Вищий господарський суд України у своєму листі №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» зазначив про те, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. N23/466 та лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.97р. N62-97р).

Пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. містить наступні розяснення: інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В додатки до позовної заяви ПАТ «НАК «Нафтогаз України» додано розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних ПАТ «Одесагаз» за договором від 30.05.2012р. №01-2012-Б станом на дату остаточного розрахунку, відповідно до якого 3% річних складає 74917,28грн., інфляційні втрати 520,44грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши вищезазначений розрахунок, погоджується з висновком місцевого господарського суду про його правильність та відповідність умовам Договору від 03.05.2012р. та чинному законодавству, а отже і обґрунтованість позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в цій частині.

Також місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні обґрунтовано відхилив посилання ПАТ «Одесагаз» на те, що оскільки на теперішній час у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем, то інфляційні втрати та 3% річних не нараховуються, так як ПАТ «Одесагаз» не спростовано факт того, що при виконанні укладеного з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» договору поставки природного газу з боку відповідача мало місце прострочення виконання зобовязань з оплати поставленого газу, що в свою чергу є порушенням зобовязання. Виходячи з положень ст.625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту предявлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього) - визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобовязання. Отже право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат може бути реалізовано у будь-який момент при наявності таких вимог, передбачених законодавством.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Твердження скаржника про те, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено будь-яких доказів на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені та 7% штрафу колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, господарський суд Одеської області, розглядаючи відповідне клопотання ПАТ «Одесагаз», зазначив про врахування ним, зокрема, обставин: сплати відповідачем заборгованості за отриманий природний газ; виникнення заборгованості у звязку із несвоєчасними розрахунками кінцевими споживачами газу з ПАТ «Одесагаз»; віднесення до державного сектору економіки.

Посилання ПАТ «НАК «Нафтогаз» в апеляційній скарзі на іншу правову позицію, ніж зазначена в оскаржуваному рішенні, яка викладена в низці постанов Вищого господарського суду, колегія суддів відхиляє, оскільки у відповідності до положень ст.111-28 ГПК України лише рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суд першої інстанції зазначив, що за наявності певних умов положення ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України застосовуються на розсуд суду, тобто в кожній конкретній справі суд, керуючись ст.43 ГПК України, оцінює наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не свідчать про неправильність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати не спроможні

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 29.02.2016р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає та має бути залишене без змін.

Керуючись ст.ст.99,101-103, 105 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 29.02.2016р. у справі №916/4429/15 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 07.06.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.