ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016 року Справа № 904/117/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Герасименко І.М.

при секретарі судового засідання: Однорог О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №4 від 25.02.2016 р., представник;

представник відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015р. у справі № 904/117/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК", м. Київ

до Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий

комплекс "Електровозобудування", м. Дніпропетровськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство VadaRRio Holding Ltd VadaRRio Holding Ltd, Сейшельські острови, острів Мае, м. Вікторія

про стягнення 43 748 734 грн 02 коп

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015р. у справі №904/117/15 (суддя - Рудовська І.А.) позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" на користь Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" 2 373570 доларів США заборгованості по простроченому кредиту, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 17.12.2014р. складає 37 440 467 грн 69 коп; 5 476 708 грн 49 коп заборгованості зі сплати пені за несвоєчасно сплачений кредит, 17 220 грн 53 коп заборгованості зі сплати пені за несвоєчасно сплачений кредит, 814 337 грн 31 коп заборгованість зі сплати 3% річних від простроченої суми кредиту. Стягнуто з Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" в дохід Державного бюджету України в особі управління Державного казначейства у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області 73 080 грн судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Державне підприємство "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" звернулось з апеляційною скаргою, в якій рішення суду просить скасувати як прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасно сплачені кредит та відсотки. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що нарахування Позивачем пені за період з 09.05.2014р. по 17.12.2014р. є невірним. Крім того, Позивач не направляв Відповідачу вимогу про сплату нарахованої пені, тому визначений п.9.4. кредитного договору строк сплати пені не настав. Зазначив також, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті справи №910/9066/15 про визнання договору, яким внесено зміни до кредитного договору, недійсним, оскільки рішення у зазначеній справі може вплинути на оцінку доказів судом у справі №904/117/15.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що належним чином виконав вимоги п. 9.4. кредитного договору та неодноразово надсилав Відповідачу повідомлення про порушення зобов`язання із вимогою про усунення порушень (сплати заборгованості за кредитом з урахуванням пені). Крім того, попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату пені, інфляційних нарахувань, тощо, не є обов`язковим. Зазначив, що заборгованість по кредитному договору підтверджується наявними у справі доказами та суд прийняв обґрунтоване та законне рішення. Просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

06.07.2015р. представник відповідача надав суду рішення від 14.04.2015р. у справі №904/10191/14, згідно якого спірний борг було стягнено з відповідача на користь нового кредитора - Товариства VadaRRio Holding Ltd.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.08.2015р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача було залучено Товариство VadaRRio Holding Ltd, Сейшельські острови, острів Мае, м. Вікторія. Третя особа повідомлялась судом про час та місце розгляду справи за адресою для листування 69124, АДРЕСА_1, проте конверт повернувся до суду за закінченням терміну зберігання.

За клопотанням банку у зв`язку із неможливістю розгляду справи №904/117/15 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи №904/10191/14, ухвалою суду від 26.08.2015р. провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 904/10191/14.

29.03.2016р. Дніпропетровським апеляційним господарським судом у справі №904/10191/14 було прийнято постанову, яка в касаційному порядку не оскаржувалась.

19.04.2016р. у зв`язку із припиненням повноважень судді Крутовських В.І. та перебуванням на лікарняному судді Іванова О.Г. по справі здійснений автоматичний перерозподіл, за результатами якого визначено для розгляду колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Герасименко І.М., Антоніка С.Г.

У зв`язку із наведеним, ухвалою суду від 20.04.2016р. справа прийнята до свого провадження, яке поновлено, колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Антоніка С.Г., Герасименко І.М.

В судовому засіданні 23.05.2016р. представник Позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідач та Третя особа явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, причин неявки не повідомили, не зважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

З огляду на те, що будь-яких клопотань від сторін до суду не надходило, наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 17 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Перший", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "БГ "Банк" (надалі Позивач, Банк), та Державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (надалі Відповідач) був укладений кредитний договір №14КР-12 (надалі Договір) про надання останньому відновлювальної мультивалютної кредитної лінії на суму еквівалентну 20 000 000 грн. на строк до 31 березня 2014 року (строк змінений згідно укладених договорів до Договору №2 від 28.02.2013р, №5 від 30.08.2013р.) зі сплатою по траншах кредиту в гривні 21% річних, по траншах в доларах США - 12,5% річних. Кредит надається в гривнях або доларах США.

Згідно п.2.1 Договору кредит забезпечено заставою майнових прав по контракту №23 від 01 червня 2012 року в сумі 6 360 000 доларів США, укладеного між Відповідачем та LA Kraftanlage Ambh м. Відень, Австрія та заставою товарів у обороті заставною вартістю 36 530 000,26 грн.

Після підписання цього договору банк відкриває Відповідачу для обліку заборгованості по кредиту рахунки для траншів кредиту як в національній так і в іноземній валютах, а також рахунки для обліку процентів за виданими кредитами, також як в національній валюті так й в іноземній валюті (долар США) (п.3.1 Договору).

Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту з дня надання кредиту до дня, що передує дню настання строку погашення на суму фактичного щоденного залишку заборгованості Відповідача за кредитом (п.4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.5. Договору Відповідач сплачує на рахунок банку нараховані проценти в валюті кредиту, щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за календарним місяцем користування кредитом, та в день настання строку погашення.

Договором також передбачено можливість договірного списання Банком з поточних рахунків Відповідача грошових коштів в рахунок виконання останнім своїх зобовязань за ним.

Як підтверджується матеріалами справи, на підставі заявок відповідача №6ФО-105 від 18.07.2012р., б/н від 18.07.2012р., №6ФО-109 від 25.07.2012р., №6ФО-110 від 26.07.2012р., №б/н від 03.08.2012р. банк перерахував на рахунок Відповідача №4389, відкритий в Банку, кошти відповідно - 1 437 000,00 дол. США, 500 000,00 дол. США, 62 000,00 дол. США, 490 000,00 дол. США та 10 587,50 дол. США. Всього за Договором було надано кредитних коштів 2 499 587,50 дол. США, що на час надання коштів було еквівалентно 20 000 000,00 грн.

Свої зобовязання щодо повернення кредиту Відповідач виконав частково, сплативши банку 28 березня 2013 року - 125 109,47 доларів США, 07 квітня 2014 року - 908,03 доларів США, всього 126 017,50 грн.

Заборгованість становить 2 373 570 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України на 17.12.2014р. (15,773905 грн за долар США) еквівалентно 37 440 467,69 грн.

Вказані обставини щодо укладення Договору були встановлені судом у справі №910/9066/15, в якій рішенням господарського суду м. Києва від 16.06.2015р. (суддя Домнічева І.О.) було відмовлено у задоволенні Позову Відповідача до Позивача про визнання недійсним договору про внесення змін до Договору від 28.12.2012р. з огляду на погодження відповідно до вимог діючого законодавства з Державним агентством як укладення Договору, так і додаткових угод до нього.

Окрім того, обставини укладення Договору та виникнення заборгованості за ним були встановлені судовими інстанціями у справі №904/10191/14 за позовом Товариства VadaRRio Holding Ltd, Сейшельські острови, острів Мае, м. Вікторія (надалі Третя особа) до Відповідача про стягнення 42 937 869,01 грн (заборгованості за Договором).

Так, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. у справі №904/10191/14 (колегія суддів у складі головуючого судді Джихур О.В., суддів Дмитренко Г.К., Коваль Л.А.), яка не оскаржувалась та набрала чинності, було встановлено, що

- 14.05.2014р. між Позивачем та ТОВ «Фералко» був укладений договір про відступлення права вимоги щодо сплати Відповідачем основної суми тіла кредиту, процентів, комісій та всіх інших платежів за Договором. Сума продажу вимоги до Відповідача становила 26 000 000,00 грн.

- 19.05.2014р. між ТОВ «Фералко» та Корпорацією «ОСОБА_2 Груп ЛТД», зареєстрованої на Маршаллових островах штату Арканзас, укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого переуступлені право вимоги по Договору на суму 2 373 570 доларів США.

- 28.10.2014р. між Корпорацією «ОСОБА_2 Груп ЛТД» та ОСОБА_3 особою укладений договір про відступлення права вимоги до Відповідача по Договору (тіло кредиту, проценти, комісія, інші платежі). Розмір продажу права вимоги становив 2 373 570 доларів США.

З огляду на те, що ОСОБА_3 особою не доведено зобов`язальних вимог до Відповідача (оригінал Договору та додатки до нього у ОСОБА_3 особи відсутні та знаходяться у Позивача, виписки з особових рахунків Відповідача ОСОБА_3 особою не надані, розмір заборгованості Відповідача по Договору у договорі про відступлення права вимоги від 28.10.2014р. не зазначений), суд дійшов висновку, що Третя особа не є належним кредитором за Договором, оскільки первинні документи в підтвердження зобов`язань Відповідача по Договору ОСОБА_3 особі не передавались, що і стало підставою для відмови у позові про стягнення з Відповідача на користь ОСОБА_3 особи заборгованості по Договору.

На час розгляду справи заборгованість Відповідача по Договору ані третім особам, ані Позивачу сплачена не була.

Враховуючи викладене, спір виник з відносин кредитування, до яких застосовуються положення параграфа 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи наведене, а також те, що строк остаточного повернення кредиту (31.03.2014р.) настав, проте кредит повернутий не був, апеляційний суд вважає вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 2 373 50,00 доларів США, що еквівалентно станом на 17.12.2014р. за курсом гривні до долара США 15,778907 грн в сумі 37 440 467,69 грн правомірними, що не спростовано відповідачем.

Порушенням зобовязання відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що за порушення встановлених цим Договором строків сплати процентів за користування кредитом та/або сплати комісійних доходів, передбачених цим Договором, до настання строку остаточного повного погашення кредиту, визначеного пунктом 1.1.6. Договору, Банк має право нараховувати та стягувати, а Відповідач зобовязаний сплатити на письмову вимогу банку, не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку, пеню за кожен день прострочення платежу, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За приписами п. 9.4. Договору за порушення встановленого Договором строку погашення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або сплатити комісійних доходів передбачених цим Договором після настання строку остаточного повного погашення кредиту, визначеного пунктом 1.1.6. Договору, банк має право нараховувати та стягувати, а Відповідач зобовязаний сплатити на письмову вимогу банку, не пізніше 3-х робочих банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку, пеню за кожен день прострочення платежу, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.6. Договору сторони узгодили, що штрафні санкції, передбачені п.п. 9.2. 9.6. Договору нараховуються Позивачем протягом 3-х років від дня, коли зобов`язання мало бути виконано Відповідачем.

За прострочення повернення кредиту Позивачем заявлена до стягнення пеня за період з 09.05.2014р. по 17.12.2014р. у сумі 347 200,55 доларів США, що за курсом гривні до долару США станом на 17.12.2014р. (15,778907 грн) еквівалентно 5 476 708,49 грн. Пеня за прострочення повернення кредиту в сумі 5 476 708,49 грн розрахована вірно та правомірно стягнута судом першої інстанції.

Апеляційним судом не приймається до уваги наданий Позивачем в апеляційній інстанції розрахунок заборгованості, згідно якого, зокрема, сума пені за кредитом за заявлений період збільшена, бо зміна позовних вимог, в тому числі у сторону збільшення, можлива до прийняття рішення по суті спору, тобто під час розгляду справи в суді першої інстанції.

За прострочення сплати процентів за користування кредитом Позивачем заявлена до стягнення пеня за період з 09.01.2013р. по 01.04.2014р. у сукупності, розрахована по кожній частині боргу, що існувала на певний період, в сумі 1 091,71 доларів США, що за курсом гривні до долару США станом на 17.12.2014р. еквівалентно 17 220,53 грн.

Перевіривши правильність розрахунку пені за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом по кожному з періодів її нарахування, судом встановлено відповідність розрахунку умовам Договору та чинного законодавства. Таким чином, вимоги про стягнення з Відповідача пені за порушення строків сплати відсотків за кредитом у сумі 17 220,53 грн. заявлені Позивачем правомірно.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних від простроченої суми кредиту (2 374 478,03 долара США) за період з 01.04.2014р. по 17.12.2014р. становлять 51 625,60 долара США, що за курсом гривні до долару США станом на 17.12.2014р. еквівалентно 814 337,31 грн. Розрахунок здійснений Позивачем вірно та судом правомірно стягнуті 3% річних у заявленій сумі. Встановлені законом річні розраховані банком за період з 01.04.2014р., в той час як нарахування відсотків за користування кредитом, які визначені договором, припинено 31.03.2014р., тобто відсутнє подвійне нарахування відсотків за користування грошовими коштами та вимоги банку щодо стягнення річних не суперечать чинному законодавству та обставинам справи.

Апеляційним судом відхиляються посилання Відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок неправомірної відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки спір, що вирішувався господарським судом м. Києва у справі №910/9066/15 не впливає на вирішення спору по суті у даній справі, бо Договір в цілому не оспорюється, як і отримання кредиту, а тому обставини, самостійно встановлені судом у цій справі, є достатніми для вирішення спору по суті.

Апелянт правомірно зазначає, що судом першої інстанції допущена описка в резолютивній частині рішення, та два рази зазначено про стягнення пені за прострочення сплати тіла кредиту, в той час, як пеня в сумі 17 220,53 грн стягнена судом за прострочення сплати відсотків, що слідує із мотивувальної частини рішення. Вказана описка суду не впливає на правильність рішення суду по суті, може бути самостійно виправлена судом, та не є підставою для зміни рішення.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015р. у справі №904/117/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровського області від 14.04.2015р. у справі №904/117/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 30.05.2016р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Герасименко

Суддя С.Г. Антонік