ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2016 р.Справа № 922/1500/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії УМГ "Харківтрансгаз", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельне підприємство "Агронафтопродукт", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов.№62 від 30.01.16);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельне підприємство "Агронафтопродукт" на свою користь 6 273,09грн. основного боргу, інфляційні нарахування в сумі 4 297,53грн., 3% річних в сумі 352,67грн., які виникли у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки № від 24.02.2014року в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від16.05.2016 року порушено провадження справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.05.2016 року.

24.05.2016 року (вх.№17228) через канцелярію суду, супровідним листом до матеріалів справи від позивача надійшли документи в підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема, по суті заявлених позовних вимог, довідки про включення до Державного реєстру підприємств і організацій стосовно позивача та відповідача по справі , довідку №3156/23 від 20.05.2016року, копію довіреності підписанта. Надані позивачем документи досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 26 травня 2016 р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Разом з цим, 25.05. 2016 року до суду повернулась копія судової ухвали від 16 травня 2016 року у справі № 922/1500/16 з поштовою відміткою "за закінченням строку зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданої довідки з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій, місцезнаходження відповідача 61058, Харківська область, майдан Свободи, буд.8, к.11 та саме на цю адресу надсилались процесуальні документи, а позивачем - позовна заява.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне

Між Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ХАРКІВТРАНСГАЗ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельне підприємство «АГРОНАФТОПРОДУКТ» 24 лютого 2014 року було укладено договір поставки № .

Відповідно до умов п.1.1. Договору Постачальник (Позивач) зобов'язався передати у власність Покупцю трубу б/в , а Покупець (Відповідач) зобов'язався прийняти та оплати її.

Момент виникнення права власності на партію ОСОБА_2 у Покупця згідно з п.1.3. Договору настає після підписання документів про отримання партії ОСОБА_2, а саме: видаткових накладних.

Згідно п.3.1. договору сторонами визначено, що ціна за одиницю продукції , що поставляється за цим договором, визначена сторонами у Специфікації (Додаток№1).

Загальна вартість ОСОБА_2, що поставлялася за Договором визначена у п.3.2 Договору і складає 764 989,56 гри, у тому числі ПДВ.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що розрахунки за цим Договором здійснюються протягом 30 календарних днів з моменту фактичного отримання кожної окремої партії ОСОБА_2 шляхом перерахування Покупцем (Відповідачем) грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (Позивача) або в інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству України.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2014 р. (п.7.1 Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем передано у власність Відповідача ОСОБА_2 на загальну суму 758 716,84 грн., що підтверджується накладними на відпуск товарно-матеріальних цінностей №107 від 28.02.2014року на суму 41318,34грн.,№108 від 28.02.2014року на суму 30 975,95грн., видатковими накладними №156 від 02.04.2014року на суму 40 405,68грн.,№161 від 03.04.2014року на суму 82 736,51грн.,№173 від 10.04.2014року на суму 124 472,12грн.,№192 від 25.04.2014року на суму 40 617,36грн.,№193 від 25.04.2014року на суму 30 719,95грн., №194 від 29.04.2014року на суму 40 206,60грн., №195 від 29.04.2014року на суму 31 180,75грн.,№196 від 29.04.2014року на суму 30 975,95грн.,№199 від 05.05.2014року на суму 40 042,80грн.,№203 від 06.05.2014року на суму 31 129,55грн.,№205 від 06.05.2014року на суму 41 804,74грн.,№211 від 19.05.2014року, на суму 40 143,60грн.,№220 від 27.05.2014року на суму 70 975,80грн.,№222 від 28.05.2014року на суму 41 011,14грн., однак Відповідачем поставлений повністю оплачено не було.

Крім того, між позивачем та відповідачем були укладені угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2014 р. та 25.04.2014 р., а також угод №1 та №2 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.05.2014 р. було припинено грошове зобов'язання Відповідача перед Позивачем за даним Договором на загальну суму 752 443,75 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Частина 2 зазначеної статті допускає можливість зарахування зустрічних вимог за заявою однієї із сторін.

Як зазначає позивач, відповідач на момент подачі позову свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару суму 6 273,09 грн. не виконав, зазначену суму позивачу не повернув

З метою досудового врегулювання спору Позивачем було направлено Відповідачу претензію №26 від 09.11.2015 р. з вимогою сплати заборгованості за Договором з урахуванням індексу інфляції, суми трьох відсотків річних. Однак вимоги, зазначені у ній задоволено не було, що й стало підставою для звернення останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів.

Згідно з ч.1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Виходячи із умов договору поставки від 24.02.2014р., строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати отриманого товару є таким, що настав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Дослідивши надані позивачем копії видаткових накладних, суд вважає, що вони повністю відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містять обов'язкові реквізити первинних документів, зокрема: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; посилання на договір; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис осіб, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідач правом надання відзиву на позов не скористався, заявлених до нього вимог не спростував, доказів оплати наданих позивачем послуг у встановлений договором поставки № від 24.02.2014р.не надав, обґрунтованих причин неможливості виконання договірних зобов'язань у повному обсязі не навів.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № від 24.02.2014р. у розмірі 6273,09 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 352,67 грн. 3% річних та 4 297,53 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 352,67 грн. 3% річних та 4 297,53 грн. інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача, з вини якого спір було доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 601, 602, 610, 611, 612, 624, 625,712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельне підприємство "Агронафтопродукт" (61058, м. Харків, майдан Свободи, буд. 8, кімн. 11; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" (61001, м. Харків, вул. Культури, 20-А; ; р/р 2871 в ПАТ "Діамантбанк", МФО 320854) - 6 273,09грн. основного боргу, інфляційні нарахування в сумі 4 297,53грн., 3% річних в сумі 352,67грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,0грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 31.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_3