КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2016 р. Справа№ 910/20129/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

від Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями «УПС»

на ухвалу

Господарського суду міста Києва

від 14.04.2016р.

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями «УПС»

на бездіяльність державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції

у справі № 910/20129/14 ( суддя А.І. Привалов)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестлізинг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями «УПС»

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 14.04.2016р. у справі № 910/20129/14 в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" на дії Державної виконавчої служби Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятою ухвалою, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду м. Києва скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставини, що мають значення по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що відмовляючи у задоволені скарги Господарський суд міста Києва посилався на те, що перераховуючи кошти стягувачу - ТОВ «Вестлізинг» боржник у платіжних дорученнях не зазначав, що ціллю платіжного доручення було виконання рішення третейського суду №1/02-2014 від 18.09.2014 чи виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року. В свою чергу, ТОВ «Вестлізинг» здійснив зарахування коштів в рахунок погашення штрафних санкцій, нарахування яких було здійснено у зв'язку з несвоєчасним погашенням заборгованості. Однак вказаний висновок суду, на думку апелянта, не можна вважати таким, що відповідає фактичним обставинам справи, оскільки аналізуючи надані сторонами докази, судом неповною мірою були враховані положення Закону України «Про виконавче провадження», що потягло за собою ухвалення рішення, без дотримання вимог щодо повноти та всебічності судового розгляду.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що на день примусового стягнення коштів з Боржника існувала заборгованість в сумі 100 665,94 грн. Однак, судом не враховано той факт, що така заборгованість не пов'язана з виконавчим документом - наказом Господарського суду м. Києва від 13.11.2014 року. А отже, у виконавця не було повноважень на її стягнення.

Крім того, обставинами справи, поясненнями сторін і наданими до суду доказами встановлено, що всі платежі, які здійснювало ТОВ «Українсько-Польське підприємство з іноземними інвестиціями «УПС» на користь ТОВ «Вестлізинг» приймалися стягувачем як належні, і враховувались ним як такі, що сплачуються за рішенням суду. Крім того, стягувачу надсилався лист №165 від 15.06.2015 року, яким повідомлялось, що призначенням платежу в платіжних дорученнях №713, №915, №55, №150, №678, №761, №916, №1094 слід вважати як «Сплата згідно рішення №1/02-2014 від 18 вересня 2014 року Постійно діючого Третейського суду при ВГО «Спілка третейських суддів України» щодо Договору фінансового лізингу №58 від 17.06.20144. На що стягувачем не було надано жодних заперечень.

Апелянт вважає, що місцевий суд залишив поза увагою той факт, що стягувач здійснив зарахування коштів на інше призначення, аніж вказано у самих платіжних дорученнях, а саме: зарахував в якості сплати нарахованих пені та штрафів. Однак відповідач не вказував такого призначення у своїх платежах. Цільове призначення платежів відповідає змісту Рішення Третейського суду від 18.09.2014 року по справі № 1/02-2014, а саме: відшкодування частини вартості предмета лізингу, а отже мали бути зараховані з цим цільовим призначенням. Крім того, підприємство направило лист стягувачу 15.06.2015 року щодо підтвердження дійсного призначення даних платежів - сплата згідно рішення Третейського суду № 1/02-2014 від 18.09.2014 року. Зазначені обставини також не були враховані судом.

На думку апелянта, дії виконавчої служби не можна визнати правомірними, оскільки без врегулювання розбіжностей у судовому порядку, державний виконавець не може самочинно, у позасудовому порядку стягнути з боржника кошти. Крім того, не перевіривши всі обставини перед відкриттям було порушено права та законні інтереси боржника. Відповідно до наданих боржником доказів до суду, можна побачити, що виконавчою службою було відкрите виконавче провадження 04 листопада 2015 року, з наданням можливості боржнику добровільно сплатити всі необхідні кошти на користь стягувача у строк до 11 листопада 2015 року. Однак, вказана постанова, як свідчить відтиск штампу пошти на конверті, була направлена боржнику лише 13 листопада 2015 року, що тягне за собою порушення положень ч.5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Вказана обставина була залишена судом поза увагою

Апелянт вважає, що державний виконавець в особі Пасової О.О. зобов'язаний був відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» відкласти виконавчі дії, і надати боржнику можливість реалізувати своє право на добровільне виконання, в тому числі мав би можливість вирішити всі додаткові розбіжності, що виникли між боржником і стягувачем. Крім того, розуміючи, що вже порушено строки надсилання копії про виконавче провадження, державний виконавець мав за своєю ініціативою відкласти виконавчі дії.

Крім того, 12 листопада 2015 ТОВ «Українсько-Польське підприємство з іноземними інвестиціями «УПС» подало до Бабушкінского відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції заяву, у якій відображено факт перерахування всіх необхідних платежів за наказам Господарського суду м. Києва.

Апелянт вважає, що враховуючи вищевикладене, державний виконавець відповідно до ч.3 ст. 27 «Про виконавче провадження» у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового повинен був закінчити виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом.

В судове засідання представники позивача, відповідача та Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Через відділ документального забезпечення суду 25.05.2016 від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами та у відсутності представника скаржника у зв»яку із значною віддаленістю підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Дослідивши матеріали справи, враховуючи строки розгляду справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України), є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вестлізинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Спілка третейських судів України" від 18 вересня 2014 року по справі № 1/02-2014 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестлізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2014р. задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестлізинг" та видано виконавчий документ щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестлізинг" 295 995,88 грн. - основного боргу, 41 929,58 грн. - пені, 85 011,32 грн. - штрафу, 24 480, 82 гри. - витрат по сплаті третейського збору та 1 000,00 грн. - витрат по сплаті реєстраційного збору.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

За приписами ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Виконавчим документом у відповідності до наведеної статті є, в тому числі, судові накази.

02.11.2015р. до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції звернулось до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою про примусове виконання наказу господарського суду від 13.11.2014р. № 910/20129/14.

Частинами 1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

04.11.2015р. головним державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пасовою О.О. в порядку статей 17, 19, 20, 25 Закону України ""Про виконавче провадження" було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49260005 та надано боржнику строк для добровільного виконання до 11.11.2015р.

12.11.2015р. від боржника до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшла заява, в якій останній просив державного виконавця закінчити виконавче провадження, у зв'язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу, на підтвердження чого надав копії відповідних платіжних доручень.

Державний виконавець звернувся до стягувача з листом від 12.11.2015р. за № 03-14/18756/15, в якому просив останнього підтвердити факт отримання від боржника коштів у сумі 448 417,60 грн.

Відповідно до ст. ст. 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» 13.11.2015р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 49260005. Копії даної постанови було направлено для відома сторонам виконавчого провадження та для виконання до Державної реєстраційної служби ДМУЮ, ЦНП № 1203 ГУМВС України. Також 13.11.2015р. внесено реєстраційний запис до ЄДР заборон відчуження рухомого та нерухомого майна.

До відділу ДВС надійшла інформація з Державної податкової служби, що за боржником зареєстровано розрахункові рахунки в банківських установах, тому в порядку ст. ст. 52, 65 Закону України „Про виконавче провадження" державним виконавцем 13.11.2015р. винесено постанову про арешт коштів боржника та копії постанов направлено для виконання до банківських установ і до відома сторонам виконавчого провадження.

19.11.2015р. державним виконавцем було направлено платіжні вимоги для виконання до банківських установ, стосовно списання заборгованості за виконавчим документом.

27.11.2015р. на депозитний рахунок Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшли кошти в сумі 493318,68 грн. у повному обсязі за виконавчим документом з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

07.12.2015р. на адресу Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від ТОВ "Вестлізинг" надійшов лист, в якому останній підтвердив наявність у боржника станом на 01.12.2015р. заборгованості в сумі 100 665,94 грн.

Державним виконавцем в порядку статей 43, 44, 45 Закону України «Про виконавче провадження» винесено розпорядження №ВП 49260005 від 08.12.2015р. про перерахування коштів, які надійшли на депозитний рахунок відділу, а саме: стягувачу ТОВ «Вестлізинг» у сумі 100 665, 94грн., виконавчий збір в сумі 10066,59грн., витрати на проведення виконавчих дій в сумі 59, 32 грн., та боржнику повернуто кошти в сумі 382 540, 48грн. як помилко стягнуті за даним рішенням суду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

15.12.2015р. головним державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пасовою О.О. в порядку п.8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» завершено виконавче провадження №49260005 по примусовому виконанню наказу № 910/20129/14, виданого 13.11.2014р. Господарським судом міста Києва, про що винесено відповідну постанову та припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення, які були накладені постановами № 4926005 від 13.11.2015.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" звернулось до Господарського суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, яка мотивована тим, що державний виконавець безпідставно стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестлізинг" 100 665,94 грн. заборгованості на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.11.2014р., оскільки боржник зазначену суму заборгованості перерахував на рахунок стягувача раніше, ніж той пред'явив наказ до виконання, у зв'язку з чим боржник просив суд: визнати бездіяльність головного державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пасової О.О. щодо не закінчення виконавчого провадження № 4920005 незаконною; зобов'язати головного державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пасову О.О. закінчити виконавче провадження № 4920005, скасувати арешт, накладене на банківські рахунки та все майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС", про що винести відповідну постанову; зобов'язати Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції повернути на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" безпідставно стягнуті кошти у розмірі 110 791,85 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення перерахування коштів стягувачу ТОВ "Вестлізинг" боржник у платіжних дорученнях № 915 від 29.10.2014р., № 1146 від 26.11.2014р., № 55 від 22.01.2015р., № 150 від 26.02.2015р. в призначенні платежу зазначив: "відшкодування частини вартості предмету лізингу, згідно договору № 58 від 17.06.2011р.", тобто без будь-яких посилань на виконання рішення третейського суду №1/02-2014 від 18.09.2014р. або виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.11.2014р.

Відповідно до п. 1.19 Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою Правління НБУ №22 від 21.01.2004р., відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник.

В свою чергу, ТОВ "Вестлізинг" здійснив зарахування коштів, отриманих згідно з платіжними дорученнями № 915 від 29.10.2014р., № 1146 від 26.11.2014р., № 55 від 22.01.2015р., № 150 від 26.02.2015р., в рахунок погашення штрафних санкцій на підставі п. 4.9. Договору фінансового лізингу № 58 від 17.06.2011р., нарахування яких було здійснено, у зв'язку з несвоєчасним погашенням заборгованості.

Таким чином, на день примусового стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями "УПС" в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом в останнього існувала заборгованість в сумі 100 665,94 грн., оскільки за визначення призначення платежу в платіжних дорученнях несе платник, який здійснює оформлення відповідного платіжного доручення.

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пасовою О.О. під час вчинення дій з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.11.2014р. № 910/20129/14 не порушено вимоги Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, 15.12.2015р. головним державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пасовою О.О. в порядку п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» завершено виконавче провадження №49260005 по примусовому виконанню наказу № 910/20129/14, виданого 13.11.2014р. Господарським судом міста Києва, про що винесено відповідну постанову та припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення, які були накладені постановами № 4926005 від 13.11.2015, а відтак відсутні підстави для задоволення скарги.

Колегія звертає увагу на те, що всі розбіжності, які існують на даний час між боржником та стягувачем щодо правильності зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості або штрафних санкцій, пов'язаних з виконанням Договору фінансового лізингу № 58 від 17.06.2011р., підлягають вирішенню в окремому позовному провадженні та встановлення даних обставин не відноситься до повноважень державного виконавця і відповідно не може вирішуватись під час розгляду скарги на його бездіяльність.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вона фактично наводить доводи, які були предметом розгляду під час розгляду справи у місцевому господарському суді.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду м. Києва обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 121-2 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями «УПС» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2016р. у справі № 910/20129/14 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2016р. у справі № 910/20129/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/20129/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська