КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Справа№ 910/32744/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання Богатчук К.І.

за участі представників сторін :

від позивача - Корчагін М.П.

від відповідача 1 - Висіцька І.В.

від відповідача 2 - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 (Цюкало Ю.В.).

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергобанк", в особі

уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію ПАТ "Енергобанк"

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика"

2.Публічного акціонерного товариства Київське автотранспортне

підприємство 13061

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 по справі №910/32744/15 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛОГІСТИКА" та Публічного акціонерного товариства Київське автотранспортне підприємство 13061 на користь Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" грошові кошти: 276568,22 євро неповернутих кредитних коштів, 37098,08 євро відсотків за користування кредитом, 167636,95 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 1233738,52 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 139 134,06 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач 1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 до провадження з призначенням на 12.04.2016.

11 квітня 2016 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 до 17.05.2016.

17 травня 2016 року від представника відповідача 2, до початку судового засідання надійшло електронне повідомлення про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні, представником відповідача 1 подано клопотання про зупинення провадження у справі №910/32744/15, яке долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 до 30.05.2016.

В судове засідання 30.05.2016 з'явились представники позивача та відповідача 1

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник відповідача 2 повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача 2.

30 травня 2016 року представником відповідача в судовому засіданні подано пояснення по справі, клопотання про витребування доказів та клопотання про залучення третьої особи.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також заявлені клопотання та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016. Проти заявлених клопотань заперечив.

Колегія суддів розглянувши клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі, зокрема, неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються (встановлюються) іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно в даній справі.

Враховуючи вищевикладене, вирішення спору по справі № 910/5127/15 Господарським судом міста Києва не може бути перешкодою для встановлення всіх істотних обставин у даній справі відповідно до вимог ст. 43 ГПК України.

Також, розглянувши клопотання представника відповідача 1 про витребування доказів та про залучення третьої особи, колегія судів прийшла до висновку про відмову в їх задоволенні, в зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

18 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автологістика" (позичальник) укладено Договір про надання кредитної лінії № 1306-27 від 18.06.2013 року (Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит), на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 1.1.1. Кредитного договору кредит надається у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 300 000,00 (триста тисяч) євро.

Термін користування кредитом - до 18.12.2013 року включно (пункт 1.1.2. Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.1.3. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом 9,25 процентів річних.

Банк нараховує проценти, виходячи із розрахунку встановленої у договорі процентної ставки і фактичного залишку заборгованості не рідше одного разу на місяць, а позичальник сплачує проценти щомісячно до 05 числа (включно) наступного за звітним місяця, при цьому датою сплати процентів вважається дата зарахування сплаченої суми на рахунок банку. При нарахуванні процентів банк використовує метод "факт/факт", тобто приймається фактична кількість днів у місяці та фактична кількість днів у році. База розрахунку - 365/366 днів (п. 3.4. Кредитного договору).

Пунктом 3.5. Кредитного договору встановлено, що погашення кредиту позичальник здійснює на рахунок № 37397911 в ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" код банку 300272, відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування, який наведено в додатку 1 до договору. При цьому датою погашення заборгованості вважається дата фактичного зарахування коштів на вказаний рахунок банку.

Якщо цей день не є банківським днем, то платіж повинен бути здійснений не пізніше наступного банківського дня. При цьому проценти за кредитом нараховуються та сплачуються також і за період від дня, що не є банківським, до наступного банківського дня.

Згідно з п. 5.2.3. Договору банк, зокрема, має право вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості.

Пунктом 6.2.1. Договору передбачено, що позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки передбачені цим договором.

Відповідно до п. 8.2. Договору банк, в т.ч., має право вимагати від відповідача дострокового повернення заборгованості в повному обсязі у випадках прострочення сплати чергового платежу та процентів за користування кредитом, а також у разі невиконання позичальником будь-яких умов кредитного договору. Для реалізації такого права банк надсилає письмове повідомлення позичальнику із відповідною вимогою. Після спливу 30 календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після отримання позичальником такої вимоги термін повернення кредиту вважається таким, що настав і позичальник зобов'язаний сплатити наявну заборгованість за кредитом в повному обсязі.

Пунктом 10.1. Кредитного договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору позивач перераховував відповідачу-1 кредитні кошти в межах встановленого ліміту. Відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором, в частині своєчасного повернення кредитних коштів та процентів за їх користування належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 276568,22 євро з повернення кредитних коштів та 37 098,08 євро процентів за користування кредитних коштів.

Зі змісту частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Місцевим господарським судом встановлено, що 18.06.2013 року між ПАТ "Енергобанк" (кредитор) та ПАТ "Київське автотранспортне підприємство 13061" (поручитель) укладено Договір поруки (надалі - Договір поруки).

Відповідно до умов Договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати по зобов'язаннях ТОВ "Автологістика" (боржник), що випливають з Договору про надання кредитної лінії № 1306-27 від 18.06.2013 року зі всіма змінами та доповненнями до нього (основне зобов'язання), що укладений між кредитором та боржником. Відповідно до умов Договору про надання кредитної лінії кредитор відкриває боржнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 300 000,00 євро на строк з 18.06.2013 року по 18.12.2013 року від 9,25% процентів річних, а боржник зобов'язаний повернути надані кредитором кредитні кошти в строк, передбачений основним зобов'язанням, своєчасно сплачувати комісії, проценти за користування кредитними коштами, штрафні санкції, здійснювати інші платежі, передбачені основним зобов'язанням. Поручитель відповідає перед Кредитором всім своїм майном та грошовими коштами за виконання боржником основного зобов'язання, в тому числі за порушення боржником будь-яких умов основного зобов'язання.

12 грудня 2014 року між ПАТ "Енергобанк" та ПАТ "Київське автотранспортне підприємство 13061" укладено Додатковий договір № 3 до Договору поруки від 18.06.2013 року, згідно з яким п. 1 Договору поруки від 18.06.2013 року викладено у наступній редакції: "Поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати по зобов'язаннях ТОВ "Автологістика" (боржник), що випливають з Договору про надання кредитної лінії № 1306-27 від 18.06.2013 року зі всіма змінами та доповненнями до нього (основне зобов'язання), що укладений між кредитором та боржником. Відповідно до умов Договору № 1306-27 від 18.06.2013 кредитор відкриває боржнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом заборгованості у розмірі 276 568,22 євро на строк з 18.06.2013 року по 18.12.2015 року від 17% річних, а боржник зобов'язаний повернути надані кредитором кредитні кошти в строк, передбачений основним зобов'язанням, своєчасно сплачувати комісії, проценти за користування кредитними коштами, штрафні санкції, здійснювати інші платежі, передбачені основним зобов'язанням.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Частиною 1 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивач звертався до відповідача 1 з вимогою № 2225/5 від 25.06.2015 року про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором та повідомленням від 24.06.2015 року, у яких просив сплатити заборгованість за Договором про надання кредитної лінії № 1306-27 від 18.06.2013 року.

Також, позивач звертався до відповідача-2, як поручителя, із вимогою № 2837/5 від 20.08.2015 року про виконання умов основного зобов'язання. Проте, зазначені вимоги залишено без задоволення.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що доказів належного виконання своїх грошових зобов'язань за Кредитним договорам відповідачами не надано, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги, в частині солідарного стягнення з відповідачів 276568,22 євро - неповернутих кредитних коштів та 37098,08 євро - відсотків за користування кредитом є обґрунтованими.

Щодо посилань апелянта на зарахування зустрічних однорідних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року по справі №910/13133/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика" до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" про припинення зобов'язання за Договором про надання кредитної лінії № 1306-27 від 18.06.2013 року, в частині боргу на загальну суму 291027,43 євро.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, в ході розгляду справи №910/13133/15 судами встановлено наступне.

12 лютого 2015 року між ОСОБА_5 (первісний володілець рахунку) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автологістика" (новий володілець рахунку) укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) за Договором № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку "Ощадний вклад "Енергійний" від 04.04.2012 року (далі - Договір цесії).

Відповідно до пункту 1.1. Договору цесії предметом цього договору є відступлення первісним володільцем рахунку новому володільцю рахунку права вимоги на отримання частини грошових коштів, що є сумою, розміщеною на рахунку № НОМЕР_1 за Договором № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку "Ощадний вклад "Енергійний" від 04.04.2012 року, укладеним між первісним володільцем рахунку та Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" у розмірі 313 000,00 доларів США 00 центів.

Згідно з пунктом 1.3. Договору цесії Товариство з обмеженою відповідальністю "Автологістика" стає клієнтом Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" та набуває прав вимоги відповідно до Договору № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку "Ощадний вклад "Енергійний" від 04.04.2012 року, в частині грошових коштів, що є сумою, розміщеною на вищевказаному рахунку, в розмірі 313 000,00 доларів США 00 центів.

Відповідно до Акту приймання-передачі прав вимоги від 12.02.2015 року ОСОБА_5 передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Автологістика" прийняло право вимоги до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" за Договором № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку "Ощадний вклад "Енергійний" від 04.04.2012 року в розмірі 313000,00 доларів США 00 центів.

Додатковою угодою № 1 від 12.02.2015 року до Договору цесії сторони погодили пункт 1.8. викласти у наступній редакції: вартість права вимоги, яке підлягає виплаті первісному володільцю вкладу дорівнює 3000000,00 грн. та не може бути змінена.

10 березня 2015 року ОСОБА_5 повідомив Публічне акціонерне товариство "Енергобанк" про заміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі Договору № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку "Ощадний вклад "Енергійний" від 04.04.2012 року. У поданій заяві ОСОБА_5 просив обов'язки Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в частині володіння суми у розмірі 313000,00 доларів США 00 центів, виконати по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика".

Листом від 02.04.2015 року відповідач 1 повідомив позивача про припинення зобов'язання за Кредитним Договором, в зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі в частині боргу на суму 313000,00 доларів США 00 центів.

З огляду на вищевикладене, апелянт вважає, що відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог позивача до відповідача 1, які виникли з Кредитного договору на суму 276568,22 євро та вимог відповідача 1 до позивача, які виникли з договору №30686/ен/840 від 04.04.2012 про відкриття та обслуговування банківського рахунку "Ощадний вклад "Енергійний" на суму 313000,00 доларів США.

Частиною першою статті 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до статей 514, 515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора.

Виходячи із приписів статей 1066, 1068 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунка клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

З аналізу наведених норм вбачається, що за договором банківського рахунка грошове зобов'язання банку перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму.

Таким чином, укладення лише договору про відступлення права вимоги (цесії) за Договором № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку "Ощадний вклад "Енергійний" від 04.04.2012 року між відповідачем 1 та ОСОБА_5 не призвело до виникнення грошового зобов'язання банку перед підприємством на суму коштів, розміщених на рахунку.

Відповідно до умов Договору № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку "Ощадний вклад "Енергійний" від 04.04.2012 року позивач відкрив на користь фізичної особи ОСОБА_5 поточні рахунки в національній та іноземній валюті.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено.

Отже, банк був позбавлений можливості виконувати розпорядження підприємства за поточними рахунками, власником яких є фізична особа, внаслідок чого у підприємства не виникло грошових вимог до банку за поданими заявами.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Так, позивачем заявлена вимога щодо стягнення 167636,95 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів та 1233738,52 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту.

Доводи апелянта щодо нарахування пені з порушенням приписів ч.6 ст. 232 ГК України, колегією суддів визнано безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 9.1. Договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь термін дії кредитного договору та до повного виконання позичальником зобов'язань по погашенню простроченої заборгованості.

Таким чином, п. 9.1. Кредитного договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, який відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, який складено арифметично вірно прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 по справі №910/32744/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 по справі №910/32744/15 без змін.

2.Матеріали справи №910/32744/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна