ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2016 р. Справа № 911/4645/15

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД

до Дочірнього підприємства Кюне і Нагель

про стягнення 724 733,57 грн

та за зустрічним позовом Дочірнього підприємства Кюне і Нагель

до Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД

про стягнення 619 542, 02 грн

Cуддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № 5 від 21.04.2015);

від відповідача ОСОБА_2 (дов. № КН-157/15ZFJ від 06.01.2015), ОСОБА_3 (дов. № КН-60/16 ZJ від 25.05.2016).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД (далі позивач) звернулося з позовом до Дочірнього підприємства Кюне і Нагель (далі відповідач) про стягнення 643 205,52 грн збитків, з яких: 396 390,36 грн вартості втраченого майна, 56 966,59 грн додаткових витрат, 42 167,17 грн неодержавного прибутку (упущена вигода), 139 547,01 грн інфляційних втрат та 8 134,48 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014, а саме втратою вантажу, перевезення якого здійснювалося відповідачем.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.10.2015 порушено провадження у справі № 911/4645/15, розгляд справи призначено на 27.11.2015.

26.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 28311/15 від 26.11.2015), згідно якої останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, який прийнято судом.

26.11.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від Дочірнього підприємства Кюне і Нагель надійшла зустрічна позовна заява № КН-182/15 ZFJ від 25.11.2015 (вх. № 28309/15 від 26.11.2015) до Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД про стягнення 619 542, 02 грн заборгованості, з яких: 337 418,18 грн боргу за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014, 140 056,55 грн пені, 105 117,31 грн інфляційних втрат та 36 949,97 грн 15 % річних.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом своїх зобовязань за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 в частині здійснення оплати за надані послуги.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.11.2015 прийнято до провадження зустрічний позов Дочірнього підприємства Кюне і Нагель до Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД про стягнення 619 542,02 грн для спільного розгляду з первісним позовом, розгляд справи відкладено на 18.12.2015.

17.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (вх. № 30029/15 від 17.12.2015), згідно якого останній визнав зустрічні позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, який прийнято судом. Крім того, відповідачем за зустрічним позовом заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені на підставі ст. 258 Цивільного кодексу України та відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

17.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про зміну розміру позовних вимог (вх. № 30011/15 від 17.12.2015), згідно якого останній на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 724 733,57 грн, з яких: 486 538,70 грн вартості втраченого майна, 41 308,81 грн неотриманого прибутку, 196 886,07 грн додаткових витрат з вимушеного (з вини відповідача) придбання втраченої кількості товару. Вказане клопотання прийнято судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.12.2015 розгляд справи відкладено на 22.01.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.01.2016, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 призначено судову почеркознавчу експертизу у справі № 911/4645/15, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, зупинено провадження у справі № 911/4645/15 до закінчення експертних досліджень і отримання господарським судом Київської області висновків експертів.

15.02.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов супровідний лист № 1782/1783/16-32 від 12.02.2016 (вх. № 36/16 від 15.02.2016) та клопотання експертів про надання матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи у справі № 911/4645/15.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.03.2016 поновлено провадження у справі № 911/4645/15, розгляд клопотання призначено на 25.03.2016.

У судовому засіданні 25.03.2016 оголошено перерву до 01.04.2016.

28.03.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від Київського апеляційного господарського суду надійшов запит № 09-16/1444 від 23.03.2016 (вх. № 6473/16 від 28.03.2016) про направлення до Київського апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/4645/15 у звязку з надходженням до Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД заяви про внесення змін до постанови від 03.03.2016 у справі № 911/4645/15.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.03.2016 зупинено провадження у справі № 911/4645/15 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД до Дочірнього підприємства Кюне і Нагель про стягнення 643 205,52 грн та за зустрічним позовом Дочірнього підприємства Кюне і Нагель до Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД про стягнення 619 542,02 грн до вирішення Київським апеляційним господарським судом питання щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД про внесення змін до постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Комфорт Трейд про внесення змін до постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 у справі № 911/4645/15 відмовлено.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.05.2016 поновлено провадження у справі № 911/4645/15, справу призначено до розгляду на 27.05.2016.

У судовому засіданні 27.05.2016 представник позивача за первісним позовом повністю підтримав первісні позовні вимоги з урахуванням клопотання про зміну розміру позовних вимог та заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог, представники відповідача за первісним позовом заперечили проти задоволення первісних позивних вимог та підтримали зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

10.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД (Клієнт) та Дочірнім підприємством Кюне і Нагель (Експедитор) було укладено договір транспортного експедирування № КН276FO, відповідно до якого клієнт доручив, а експедитор зобовязався за плату і за рахунок клієнта надати транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до узгоджених сторонами заявок.

Узгоджена сторонами заявка є невідємною частиною договору (п. 2.2. договору).

Згідно п. 3.2.10 договору клієнт зобовязаний забезпечити належне оформлення товаросупроводжувальних документів при отримання вантажу (або клієнтом або вантажоодержувачем). У разі виявлення нестачі/пошкодження/псування вантажу, клієнт зобовязаний забезпечити складання акту про виявлені розбіжності при прийомці вантажу щодо кількості/якості/комплектності. Акт повинен бути складений у день прийомки.

Пунктом 4.2. договору сторонами погоджено, рахунки підлягають оплаті протягом 10 календарних днів з дати виставлення рахунку. Рахунок не може бути виставлений раніше дати виконання перевезення. Датою виконання перевезення вважається дата вивантаження продукції на складі замовника, вказаному в CMR.

Відповідно до п.п. 6.2., 6.2.1.2., 6.2.4. експедитор несе відповідальність за нестачу/пошкодження/псування вантажу: при міжнародних перевезеннях відповідно до положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення (КДПВ), 1956 р. та Протоколу до неї, 1978 р. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Строк дії договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31.12.2015 (п. 9.1. договору).

Згідно підписаної між сторонами заявки-договору на транспортне обслуговування від 17.11.2014 до договору № КН276FO (а.с. 206-207, т. 2) сторонами було узгоджено умови та вид перевезення відповідного вантажу, зокрема, ноутбуків, маршрутом Чехія Дніпропетровськ (Україна) та визначені умови щодо матеріальної відповідальності, а саме: «Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу та його якість до здачі вантажу вантажоодержувачеві. Водій зобовязаний бути присутнім при завантаженні та вивантаженні, проводити звіряння вантажу за кількістю відповідно вантажним документам, інформувати замовника про виконання роботи». Відповідач за первісним позовом підтвердив прийняття заявки до виконання шляхом проставлення підпису уповноваженого представника та печатки, таким чином заявка за умовами договору № КН276FO набула юридичної сили.

Товар, що був предметом перевезення за заявкою-договором від 17.11.2014 поставлявся позивачем від постачальника компанії ASBIS Enterpris PLC відповідно до умов договору на поставку товарів № 121114-1 від 12.11.2014.

Згідно інвойсу (invoice) № 34226412 від 19.11.2014 та специфікації від 19.11.2014 до договору на поставку товарів для перевезення був наданий вантаж кількістю 2 334 шт. загальною вартістю 712 692 дол. США, в тому числі, ноутбуки Lenovo IdeaPad G50-30 (Z80G0017VUA), у кількості 174 шт. за ціною одиниці 258 доларів США загальною вартістю 44 892 дол. США.

На виконання умов договору № КН276FO та вищевказаної заявки-договору від 17.11.2014 відповідачем за первісним позовом здійснено організацію перевезення вантажу від постачальника ASBIS Enterpris PLC автомобілем НОМЕР_1/АА2976ХХ по маршруту Ricany-Jazlovice (Чехія) Дніпропетровськ (Україна) з обумовленим пунктом призначення м. Дніпропетровськ.

Перевезення вантажу здійснювалось за міжнародною автомобільною накладною (CMR) № CZ ASB016969 від 19.11.2014, згідно якої вага вантажу (ноутбуків) брутто складала 7 432 кг, кількість вантажних місць 32. Вірність записів у даній накладній та їх перевірку засвідчує особистий підпис уповноваженої особи перевізника (водія) на зазначеній накладній.

Після прибуття авто з вантажем у пункт призначення, під час перевірки вантажу за кількістю та якістю позивачем було виявлено нестачу товару ноутбуки Lenovo IdeaPad G50-30 (Z80G0017VUA) у кількості 71 штука, загальною вартістю 18 318 дол. США.

Факт нестачі вантажу було належним чином зафіксовано в Акті прийняття товару за кількістю та якістю № 2611 від 26.11.2014 (а.с. 35), підписаному уповноваженому особами позивача за первісним позовом та перевізника.

З метою досудового врегулювання спору позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за первісним позовом з претензією № 417 від 19.12.2014 (а.с. 44) та зверненням № 03/07-146 від 24.02.2015 (а.с. 46) з вимогами сплатити відшкодування.

Відповідями (а.с. 45, 47, 49-51) відповідачем за первісним позовом погоджено факт втрати вантажу та підтверджено про готовність задовольнити претензійні вимоги у меншому розміру, ніж заявлено позивачем за первісним позовом з підстав зазначених у відповідях.

Предметом первісного позову, з урахуванням клопотання про зміну розміру позовних вимог (а.с. 18-21, т. 2) є вимоги про стягнення з Дочірнього підприємства Кюне і Нагель 486 538,70 грн вартості втраченого майна, 41 308,81 грн неотриманого прибутку, 196 886,07 грн додаткових витрат з вимушеного (з вини відповідача) придбання втраченої кількості товару.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини транспортного експедирування.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо.

Згідно ст. 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

За порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу (ст. 934 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про транспортно-експедиторські послуги» експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Нормами ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України від 09.07.2014 у справі № 912/518/13 та від 16.06.2014 у справі № 905/6318/13.

Суд встановив, що відповідачем за первісним позовом під час здійснення транспортного експедирування згідно договору транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 втрачено ноутбуки позивача за первісним позовом Lenovo IdeaPad G50-30 (Z80G0017VUA) у кількості 71 штука, загальною вартістю 18 318 дол. США, що підтверджується актом прийняття товару за кількістю та якістю № 2611 від 26.11.2014 (а.с. 35), підписаному уповноваженими особами позивача за первісним позовом та перевізника у звязку з чим позивачу за первісним позовом завдано збитки у вигляді вартості втраченого товару у розмірі 18 318 дол. США, гривневий еквівалент якої станом на 14.12.2015 (дата зазначена у клопотанні про зміну розміру позовних вимог (а.с. 18-22, т. 2) ((1 дол. США = 23,860094 грн) складає 437 069,20 грн, які підлягають відшкодуванню відповідачем за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом.

У відповідності до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем за первісним позовом, належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду того, що відповідачем за первісним позовом з метою відновлення порушених втратою відповідачем за первісним позовом спірного товару прав, понесено решту суми витрат, які заявлені позивачем за первісним позовом до стягнення, а саме: 49 469,50 грн вартості втраченого майна, 41 308,81 грн неотриманого прибутку, 196 886,07 грн додаткових витрат з вимушеного (з вини відповідача) придбання втраченої кількості товару, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення 49 469,50 грн вартості втраченого майна, 41 308,81 грн неотриманого прибутку, 196 886,07 грн додаткових витрат з вимушеного (з вини відповідача) придбання втраченої кількості товару є такими, що не підлягають задоволенню.

Судом критично оцінюються посилання відповідача за первісним позовом на те, що відповідальність останнього не повинна перевищувати суму 94 926,65 грн на підставі ч. 1 ст. 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення (перевізник зобовязаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, компенсація якої розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення) з огляду на наступне.

Спірне перевезення здійснював не відповідач за первісним позовом, а залучений ним перевізник, що підтверджується відомостями в графі 16 CMR № CZ ASB016969 від 19.11.2014 (а.с. 26, т. 1), де в якості перевізника зазначене ТОВ «Собі» з місцезнаходженням в Україні, ідентифікаційний код 16476986.

Згідно п. 1 ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Тобто вказана Конвенція не регулює транспортно-експедиторські правовідносини, учасниками яких є клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об'єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів (абзац 7 ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Адже, між сторонами був укладений договір транспортного експедирування, а не договір автомобільного перевезення вантажу, щодо якого має застосовуватися згадана Конвенція.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 08.05.2012 у справі № 6/5009/6766/11.

Предметом зустрічного позову є вимоги про стягнення 337 418,18 грн боргу за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014, 140 056,55 грн пені, 105 117,31 грн інфляційних втрат та 36 949,97 грн 15 % річних.

Згідно п. 3.2.5. договору клієнт зобовязаний сплачувати рахунки експедитора (суму доручення) на умовах, передбачених у договорі та в розмірі, узгодженому в заявках або додатках про тарифи.

Пунктами 4.1., 4.2. договору сторонами погоджено, що платежі та взаємні розрахунки за виконання доручення клієнта виконуються відповідно до виставленого експедитором рахунку. Сторони погодили, що рахунки передані за допомогою факсимільного звязку підлягають оплаті та мають силу оригіналу до моменту отримання клієнтом всіх документів у відповідності до п. 3.1.7. договору. Рахунки експедитора підлягають оплаті протягом 10 календарних днів з дати виставлення рахунку. Рахунок не може бути виставлений раніше дати виконання перевезення. Датою виконання перевезення вважається дата вивантаження продукції на складі замовника, вказаному в CMR.

На виконання договору транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 відповідно до заявок б/н від 05.01.2015 за маршрутом Стара Пазова, Сербія м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 16.01.2015 за маршрутом Ricany-Jazlovice, Чехія м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 20.01.2015 за маршрутом Веление, Словенія м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 20.01.2015 за маршрутом Познань, Польща м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 19.02.2015 за маршрутом Веление, Словенія м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 13.02.2015 за маршрутом Ricany-Jazlovice, Чехія м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 10.02.2015 за маршрутом Стара Пазова, Сербія м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 20.01.2015 за маршрутом Познань, Польща м. Дніпропетровськ, Україна (а.с. 159-173, т. 1), позивачем за зустрічним позовом було організовано та належним чином здійснено перевезення вантажу відповідача за зустрічним позовом, що підтверджується міжнародними автомобільними накладними CMR № 416939, № CZ ASB017686, № 350602, № 0726723, № 452486, № CZ ASB018019, № 452491, № 469614 (а.с. 174-181, т. 2), а також здійснено страхування вантажу, відповідно до умов заявок, що підтверджується додатковими угодами № 1 та № 2 до договору добровільного страхування вантажів № 40-2802-15-00001.

За надані згідно договору транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 транспортно-експедиторські послуги позивачем за зустрічним позовом для оплати відповідачу за зустрічним позовом виставлено рахунки на загальну суму 337 418,18 грн., а саме: № 187304 від 19.01.2015 на суму 43 000 грн, № 187310 від 23.01.2015 на суму 34 477,37 грн, № 187391 від 02.02.2015 на суму 43 000 грн, № 1873910 від 02.02.2015 на суму 26 500 грн, № 187584 від 03.03.2015 на суму 55 000 грн, № 187480 від 20.02.2015 на суму 55 940,81 грн, № 187583 від 03.03.2015 на суму 53 000 грн, № 187355 від 29.01.2015 на суму 26 500 грн (а.с. 184-191, т. 2), які залишилися неоплаченими відповідачем за первісним позовом.

24.06.2015 позивач за зустрічним позовом звернувся до відповідача за зустрічним позовом з претензією на суму 337 418,18 грн (а.с. 192-193, т. 1), згідно якої просив останнього сплатити заборгованість за договором у сумі 337 418,18 грн, яка 01.07.2105 отримана представником відповідача за зустрічним позовом та залишена ТОВ КОМФІ ТРЕЙД без задоволення.

Відповідач за зустрічним позовом в порушення вимог п. 4.2. договору транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 за отримані транспортно-експедиторські послуги не розрахувався, внаслідок чого борг відповідача за зустрічним позовом перед позивачем за зустрічним позовом за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 на момент прийняття судового рішення складає 337 418,18 грн, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем за зустрічним позовом.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що відповідач за зустрічним позовом в порушення вимог п. 4.2. договору транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 за отримані транспортно-експедиторські послуги не розрахувався, внаслідок чого борг відповідача за зустрічним позовом перед позивачем за зустрічним позовом за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 на момент прийняття судового рішення складає 337 418,18 грн, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем за зустрічним позовом.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 337 418,18 грн, який не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 337 418,18 грн боргу за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

Судом критично оцінюються доводи відповідача за зустрічним позовом щодо відсутності прострочення зобовязання з його боку, оскільки судом встановлено факт неналежного виконання останнім зобовязань з оплати наданих позивачем за зустрічним позовом транспортно-експедиторських послуг.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом грошового зобовязання за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 з оплати виставлених рахунків (№ 187304 від 19.01.2015 на суму 43 000 грн, № 187310 від 23.01.2015 на суму 34 477,37 грн, № 187391 від 02.02.2015 на суму 43 000 грн, № 1873910 від 02.02.2015 на суму 26 500 грн, № 187584 від 03.03.2015 на суму 55 000 грн, № 187480 від 20.02.2015 на суму 55 940,81 грн, № 187583 від 03.03.2015 на суму 53 000 грн, № 187355 від 29.01.2015 на суму 26 500 грн), позивачем за зустрічним позовом за період з 30.01.2015 по 24.11.2015 нараховано 140 056,55 грн пені.

Представником відповідача за зустрічним позовом заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення пені (а.с. 2-9, т. 2).

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У разі затримки розрахунків, клієнт сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожний день затримки оплати. У разі затримки клієнтом оплати суми доручення експедитора більш ніж на 10 календарних днів, клієнт сплачує експедитору суму доручення з урахуванням 15 % річних. Штрафні санкції підлягають нарахуванню до моменту погашення клієнтом заборгованості (п. 6.3.5. договору).

Суд встановив, що сторони договором передбачили більш тривалий ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України строк, у межах якого перераховуються штрафні санкції, то застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (до моменту погашення клієнтом заборгованості).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу); 4) у зв'язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); 5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); 7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане (абзац перший п. 4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013).

Суд встановив, що ДП «Кюне і Нагель» звернулося з зустрічним позовом до суду 26.11.2015, що підтверджується відміткою на першому аркуші зустрічної позовної заяви (а.с. 145, т. 1).

Відповідно п. 5.2. договору рахунки експедитора підлягають оплаті протягом 10 календарних днів з дати виставлення рахунку. Рахунок не може бути виставлений раніше дати виконання перевезення. Датою виконання перевезення вважається дата вивантаження продукції на складі замовника, вказаному в CMR.

Враховуючи вищевикладене, прострочення відповідача за зустрічним позовом з оплати наданих згідно виставлених рахунків № 187304 від 19.01.2015 на суму 43 000 грн, № 187310 від 23.01.2015 на суму 34 477,37 грн, № 187391 від 02.02.2015 на суму 43 000 грн, № 1873910 від 02.02.2015 на суму 26 500 грн, № 187584 від 03.03.2015 на суму 55 000 грн, № 187480 від 20.02.2015 на суму 55 940,81 грн, № 187583 від 03.03.2015 на суму 53 000 грн, № 187355 від 29.01.2015 на суму 26 500 грн послуг виникло 30.01.2015, 03.02.2015, 12.02.2015, 13.03.2015, 02.03.2015, 13.03.2015, 10.02.2015 відповідно, у звязку з чим суд дійшов висновку про відсутність пропуску позивачем за зустрічним позовом позовної давності до вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 30.01.2015 по 24.11.2015.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку пені (а.с. 145-151, т. 1), суд дійшов висновку про арифметичну вірність розміру пені, нарахованої за період з 30.01.2015 по 24.11.2015 загалом у розмірі 140 056,55 грн пені. Відтак, вимога про стягнення 140 056,55 грн пені підлягає задоволенню повністю.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом зобовязання за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014, позивачем за період з 30.01.2016 по 24.11.2015 нараховано 105 117,32 грн інфляційних втрат та 36 949,97 грн 15 % річних за період з 09.02.2015 по 24.11.2015.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, встановив, що п. 6.3.5. договору встановлений обовязок клієнта сплатити експедитору 15 % річних у випадку затримки оплати понад 10 календарних днів згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 15 % річних, що вказані позивачем в поданому розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 147-151, т. 1), арифметично вірний розмір інфляційних втрат, нарахованих за період з 30.11.2015 по 24.11.2015 та 3 % річних, нарахованих за період з 09.02.2015 по 24.11.2015 становить 113 939,99 грн інфляційних втрат та 36 949,97 грн 15 % річних. Відтак, вимоги про стягнення 105 117,32 грн інфляційних втрат та 36 949,97 грн 15 % річних підлягають задоволенню повністю, оскільки суд, при прийнятті рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що зустрічні позовні вимоги про стягнення 337 418,18 грн боргу за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014, 140 056,55 грн пені, 105 117,31 грн інфляційних втрат та 36 949,97 грн 15 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, враховуючи те, що позивачем за первісним позовом недоплачено до Державного бюджету України 1 222,76 грн судового збору за збільшення розміру первісних позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з позивача за первісним позовом 1 222,76 грн судового збору до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Кюне і Нагель (08290, Київська обл., м. Ірпінь, смт Гостомель, вул. Садова, буд. 26-А; ідентифікаційний код 24596990) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД (49100, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, бульвар Слави, буд. 6 Б, кімната 413; ідентифікаційний код 36962487) 437 069 (чотириста тридцять сім тисяч шістдесят девять гривень) 20 коп. вартості втраченого майна та 6 556 (шість тисяч пятсот пятдесят шість гривень) 04 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти первісного позову відмовити.

4. Зустрічний позов задовольнити повністю.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД (49100, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, бульвар Слави, буд. 6 Б, кімната 413; ідентифікаційний код 36962487) на користь Дочірнього підприємства Кюне і Нагель (08290, Київська обл., м. Ірпінь, смт Гостомель, вул. Садова, буд. 26-А; ідентифікаційний код 24596990) 337 418 (триста тридцять сім тисяч чотириста вісімнадцять гривень) 18 коп. боргу за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014, 140 056 (сто сорок тисяч пятдесят шість гривень) 55 коп. пені, 105 117 (сто пять тисяч сто сімнадцять гривень) 32 коп. інфляційних втрат, 36 949 (тридцять шість тисяч девятсот сорок девять гривень) 97 коп. 15 % річних та 9 293 (девять тисяч двісті девяносто три гривні) 13 коп. судового збору.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КОМФІ ТРЕЙД (49100, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, бульвар Слави, буд. 6 Б, кімната 413; ідентифікаційний код 36962487) в доход Державного бюджету України 1 222 (одну тисячу двісті двадцять дві гривні) 76 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 01.06.2016

Суддя П.В.Горбасенко