ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р.Справа № 922/1957/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Великобурлуцького району Харківської області, смт. В. Бурлук в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України
до 1- ого відповідача ОСОБА_2 міжрайонне управління водного господарства, м. Балаклія 2-ого відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Промтех", м. Харків
про визнання недійсним договору та зобов'язання сторін повернути майно передане на виконання недійсного
за участю представників :

прокуратури - ОСОБА_4 (посв.№042342 від 29.03.16);

позивача - не з'явився;

1 відповідача (ОСОБА_2 міжрайонне управління водного господарства) - ОСОБА_1 (дов.б/н від 11.03.16)

2 відповідача (ТОВ "Агрофірма Промтех") - ОСОБА_5 (дов.б/н від 20.02.15);

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Прокурор Великобурлуцького району Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Балаклійського міжрайонного управління водного господарства Харківського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Промтех" про визнання недійсним договору №69 від 01.08.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 міжрайонним управлінням водного господарства та ТОВ "Агрофірма "Промтех", та додаткових угод до даного договору, а також застосування наслідків недійсності вищевказаного договору, зобов'язавши сторони повернути майно передане на виконання недійсного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_2 міжрайонне управління водного господарства, перевищуючи свої повноваження, передало ТОВ "Агрофірма "Промтех" у тимчасове користування в комерційних цілях (рибальство) землі водного фонду, у тому числі прибережні захисні смуги, водний об'єкт (Великобурлуцьке водосховище) та гідротехнічну споруду за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади, що є порушенням вимог водного, земельного законодавства та державних інтересів.

У додаткових поясненнях до позовної заяви прокурор, вказував що ТОВ "АФ "Промтех" по договору фактично набув право використання в комерційних цілях (рибальство) земель водного фонду, у т.ч. прибережних захисних смуг, водного об'єкту (Великобурлуцького водосховища) та гідротехнічної споруди. Факт користування відповідачем (ТОВ "АФ "Промтех") земель водного фонду підтверджується Режимом рибогосподарської експлуатації водного об'єкта від 07.09.2011 р., який видано виключно на рибогосподарський водний об'єкт - Великобурлуцьке водосховище; актом перевірки земельної ділянки прибережної захисної смуги Великобурлуцького водосховища від 08.08.2014 р.; підсумковими актами про виконання робіт із вселення водних біоресурсів та робіт, що належать до природоохоронних заходів; графіком робіт із вселення водних біоресурсів; актами виконання робіт із вселення водних біоресурсів за 2013 - 2014 роки; звітом ТОВ "Агрофірма "Промтех" про обсяги вилову риби та інших водних ресурсів на 31.12.2014 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.07.2015 р. (суддя В.О. Ольшанченко) в позові відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним, оскільки предметом спору є перевищення ОСОБА_2 МУВГ повноважень за спірним договором щодо фактичного надання у тимчасове користування водного об'єкту із землями водного фонду під вказаним об'єктом, а не самовільне використання ТОВ "Агрофірма "Промтех" земель водного фонду.

Приймаючи судове рішення, суд дійшов висновку, що прокурор не надав доказів перевищення ОСОБА_2 МУВГ повноважень на укладання спірного договору, доказів передання в оренду товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Промтех" водного об'єкту, земель водного фонду і гідроспоруди, а за таких обставин, позовні вимоги прокурора до відповідачів про визнання договору №69 від 01.08.2009 р. є недоведеними, необґрунтованими .

За апеляційною скаргою Заступника прокурора Харківської області Харківський апеляційний господарський суд (судді: В.П. Бондаренко, В.В. Россолов, П.В. Тихий), переглянувши рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2015 р. в апеляційному порядку, постановою від 17.08.2015 р. залишив його без змін з тих же підстав.

Заступник прокурора Харківської області подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 234, частини 1 статті 638, статті 901 Цивільного кодексу України, статей 59, 122, 124 Земельного кодексу України, статті 207 Господарського кодексу України та статей 4-7, 21, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.02.2016року касаційну скаргу задоволено частково, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 у справі №922/1957/15 та рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

На підставі витягу автоматизованої системи документообігу господарського суду Харківської області від 24.03.2016 р. для розгляду справи №922/1957/15 було призначено головуючого суддю Присяжнюку О.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року прийнято справу до розгляду та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 12.04.2016 року о 10:00 годині.

08.04.2016 року до суду від Чугуївської місцевої прокуратури надійшли письмові пояснення по справі, в яких він прокурор просить суд зобов'язати ТОВ Агрофірма "Промтех" повернути водойму, греблю та гідротехнічну споруду водойми, розташовану на території Великобурлуцького району Харківської області на річці Великий Бурлук у власність держави. Надані пояснення долучено судом до матеріалів справи.

08.04.2016 року до суду від 1-го відповідача (Балаклійського міжрайонного управління водного господарства) надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач просить суд залишити без задоволення позовну заяву прокурора.Надані пояснення долучено судом до матеріалів справи.

11.04.2016 року до суду від Чугуївської місцевої прокуратури надійшов супровідний лист, в якому він просить суд долучити до матеріалів справи Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно позивача та відповідачів по справі. Надані документи долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалами господарського суд від 12.04.2016року, розгляд справи відкладався до 10.05.2016року та ухвалою господарського суду від 10.05.2016року розгляд справи відкладався до 24.05.2016року.

Прокурор в судовому засіданні 24.05.2016 року підтримує позовні вимоги та просить суд позов задовольнити, але вимог ухвали суду не виконав, доказів щодо володіння та користування другим відповідачем землями водного фонду не надав, проти клопотання про припинення провадження у справі по п.1-1 ст.80 України заперечував.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про те в процесі розгляду справи надіслав на адресу господарського суду письмові пояснення (вх.№11625 від 08.04.2016року), в яких просив суд відмовити в задоволенні позову прокурора в повному обсязі, з посиланням на відсутність права у ТОВ «АФ»Промтех» водокористування спірного водного об'єкта .

Відповідач (ОСОБА_2 МУВГ) в судовому засіданні заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд залишити позовну заяву прокурора без задоволення, через канцелярію господарського суду супровідним листом (вх.№15054 від 10.05.2016року)надав для долучення до матеріалів справи акти виконання ремонтно-доглядових робіт на насосних станціях ОСОБА_6

Відповідач (ТОВ „АФ „Промтех), в процесі розгляду справи заперечував проти заявлених позовних вимог, через канцелярію господарського суду (вх.№ 14581 від 04.05.2016року) надав письмові пояснення, в яких, зокрема, вказував на те, що спірний договір не є удаваним або недійсним правочином. Спірний договір не укладався для приховування іншого правочину, а саме договору оренди земель водного фонду, а тому у даному випадку відсутнє як порушення вимог статті 235 ЦК України, такі підстави для її застосування. Зміст спірного договору не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення сторін цього договору (відповідачів) було вільним та відповідало їх внутрішній волі, вони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а цей договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, а тому на думку відповідача, відсутні підстави його недійсності встановлені вимогами частин 1-3, 5 і 6 статті 203 ЦК України та підстави для визнання його недійсним господарським судом, передбачені частинами 1 і 3 статті 215 ЦК України.

Також вказував на те, що додатковою угодою №6 від 31.03.2015року сторони сторони дійшли згоди про розірвання договору №69 від 01.08.2009 року , у зв'язку із чим, через канцелярію суду звернувся клопотаннями(вх.№14582 від 04.05.2016року, та вх.№16649 від 20.05.2016року) про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України, вказані клопотання долучені до матеріалів справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши прокурора, представників відповідачів, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2009 р. між відокремленим підрозділом Харківського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства ОСОБА_2 міжрайонним управлінням водного господарства, в особі начальника управління ОСОБА_7, що діє на підставі Положення про ОСОБА_2 МУВГ і довіреності №43 від 29.10.2008 р., та ТОВ „Агрофірма „Промтех, в особі директора ОСОБА_8, що діє на підставі Статуту, був укладений договір №69 (надалі договір) на виконання оглядових ремонтних робіт на обєкті (послуги згідно переліку платних послуг, які можуть надаватися бюджетними установами та організаціями, що належать до сфери управління Державного комітету по водному господарству, на замовлення юридичних і фізичних осіб затверджені постановою КМУ від 29.07.1999 р. №1379), який погоджено начальником Харківського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства.

Згідно з п. 1.2 договору обєктом за цим договором є: водойма, гребля і гідротехнічна споруда водойми, розташована на території Великобурлуцького району Харківської обл., на річці Великий Бурлук (притока р. Сів. Донець, басейн Дону) (Великобурлуцьке водосховище).

Відповідно до п. 2.1 договору ОСОБА_2 МУВГ зобовязується:

- вести постійний нагляд за технічним станом водних обєктів та гідротехнічних споруд на них, обстежувати їх;

- не допускати порушення правил технічної експлуатації;

- проводити ремонтні роботи;

- проводити спостереження за рівнями води у водоймах та вживати заходів щодо підтримки нормального рівня;

- при необхідному технологічному попуску води з водойми письмово попереджувати ТОВ Агрофірму Промтех.

При цьому ТОВ Агрофірма Промтех за цим договором (п. 2.1) зобовязується:

- забезпечувати утримання в належному стані обєкту, а також оплачувати комплекс заходів по технічному обслуговуванню та ремонту обєкта згідно калькуляції зазначеної в договорі;

- здійснювати заходи щодо збереження в належному стані обєкта;

- надавати Балаклійському МУВГ, органам місцевого самоврядування, природоохоронним органам вільний доступ до обєкту;

- забезпечити безпеку праці при проведенні робіт на обєкті;

- дотримуватись Водного кодексу України, Земельного кодексу України, постанови КМУ №2024 від 18.12.1998 р. Про правовий режим зон санітарної охорони водних обєктів, постанови КМУ №502 від 13.05.1996 р. Про затвердження Порядку користування землями водного фонду;

- проводити господарську діяльність у відповідності до законодавства України;

- забезпечити додержання правил екологічної безпеки землекористування і водокористування;

- використовувати землі водного фонду за цільовим призначенням із додержанням державних стандартів, норм і правил, режимів використання прибережних смуг та земельної ділянки водного обєкту та води;

- при необхідності спуску та попуску води з водойм подавати письмову заявку Балаклійському МУВГ для виконання скидів не пізніше як за 15 днів до дати вказаної заяві;

- за згодою з ОСОБА_2 МУВГ проводити поліпшення обєкту.

Згідно з пунктами 3.1 - 3.3 договору сплата за виконання ОСОБА_2 МУВГ ремонтних, експлуатаційних робіт на зазначеному в цьому договорі обєкті та інших витрат здійснюється ТОВ Агрофірма Промтех на користь Балаклійського МУВГ за цінами, встановленими в калькуляції.

Оплата наданих ОСОБА_2 МУВГ послуг з технічного обслуговування обєкта здійснюється ТОВ Агрофірма Промтех щомісяця рівними частками в розмірі 700 грн. до пятого числа місяця, наступного за звітним.

Вартість технічного обслуговування обєкта за рік складає 8400,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.3 спірного договору, цей договір набуває юридичної сили з 01.08.2009 р. і діє протягом 1 року до 01.08.2010 р. Договір може бути пролонгований на такий же термін, якщо за місяць до закінчення строку дії договору, не було повідомлення в письмовому вигляді, однієї зі сторін про відмову від договору.

02.01.2014 р. та 01.01.2015 р. ОСОБА_2 міжрайонним управлінням водного господарства, в особі начальника управління ОСОБА_7, що діє на підставі Положення про ОСОБА_2 МУВГ, та ТОВ „Агрофірма „Промтех, в особі директора ОСОБА_8, що діє на підставі Статуту, укладено додаткові угоди №3 та №4 до договору №69 від 01.08.2009 р., яким внесено зміни до пунктів 3.2 та 3.3 договору щодо вартості технічного обслуговування обєкту та порядку оплати, а також реквізитів Балаклійського МУВГ.

31.03.2015 р. сторонами була укладена додаткова угода №6, якою сторони домовилися розірвати договір з моменту її підписання.

Таким чином, на момент розгляду справи договір є розірваним.

Згідно листа Харківського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів №11-13/207 від 02.03.2015 р. на підставі інформації управління охорони та рибальства в Харківській області ТОВ Агрофірма Промтех з метою здійснення штучного розведення, вирощування водних живих ресурсів та їх використання здійснює діяльність на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації від 07.09.2011 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначав, що ОСОБА_2 міжрайонне управління водного господарства, перевищуючи свої повноваження, передало ТОВ "Агрофірма "Промтех" у тимчасове користування в комерційних цілях (рибальство) землі водного фонду, у тому числі прибережні захисні смуги, водний об'єкт (Великобурлуцьке водосховище) та гідротехнічну споруду за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади, що є порушенням вимог водного, земельного законодавства та державних інтересів, також прокурор, вказував що ТОВ "АФ "Промтех" по договору фактично набув право використання в комерційних цілях (рибальство) земель водного фонду, у т.ч. прибережних захисних смуг, водного об'єкту (Великобурлуцького водосховища) та гідротехнічної споруди.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Постановою Вищого господарського суду від 23.02.2016 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 р. у справі № 922/1957/15 господарського суду Харківської області та рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2015 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

В даній постанові зазначено про те, що судами не надано оцінку обставинам, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме:

- судами не було з'ясовано характер взаємних зобов'язань сторін та не було встановлено, які саме послуги надавалися на виконання спірного договору, в якому обсязі, на яку суму та якої якості, а також не було з'ясовано які дії взагалі вчинялися або яка саме діяльність здійснювалась на виконання договору його сторонами, що в свою чергу є основним для визначення правової природи спірного договору, як надання послуг,

- судами не з'ясовано та не встановлено обставин щодо можливості надання послуг ТОВ "Агрофірма "Промтех" на виконання умов спірного договору, враховуючи специфіку господарської діяльності останнього, як й фактичну діяльность, яка проводилась останнім за спірним договором, виходячи з наявних матеріалів справи в їх сукупності, зокрема, підсумковими актами про виконання робіт із вселення водних біоресурсів та робіт, що належать до природоохоронних заходів; графіком робіт із вселення водних біоресурсів; актами виконання робіт із вселення водних біоресурсів за 2013 - 2014 роки; звітом ТОВ "Агрофірма "Промтех" про обсяги вилову риби та інших водних ресурсів на 31.12.2014 р.,

- судами не з'ясовано дійсної мети укладення спірного договору №69 від 01.08.2009 р., оскільки судами не були враховані приписи ст.235 ЦК України , як і доводи прокурора не були предметом розгляду під час здійснення провадження у справі з встановленням відповідних приписів.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 23.02.2016 року по справі № 922/1957/15, суд, вважає занеобхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, ТОВ «Агрофірма «Промтех»» здійснює рибогосподарську експлуатацію „Великобурлуцького водосховища на підставі «Режиму рибогосподарської _експлуатації Великобурлуцького водосховища», який затверджений Державним агентством рибного господарства України 24 червня 2011 року та погоджений - з ним державним управлінням охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства в Харківській області 21 березня 11 року і Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища Харківській області 05 травня2011року.

За положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами.

Згідно зі ст. 59 ЗК України, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Правовий режим земель водного фонду визначається в комплексі з правовим режимом водних відносин, які є водно - земельними відносинами і виступають єдиним комплексним об'єктом правового регулювання та регулюються, як Земельним кодексом України, так і Водним кодексом України.

За спірним договором ОСОБА_2 міжрайонне управління водного господарства,надавав ТОВ «Агрофірма «Промтех» послуги , які полягали у технічному обслуговуванні комплексу гідротехнічних руд Великобурлуцького водосховища з метою утримання їх у належному технічному стані, а ТОВ «Агрофірма «Промтех» здійснював оплату цих послуг, що цілком відповідає приписам Переліку платних послуг, які можуть надаватися бюджетними установами та організаціями, що належать до сфери управління Державного комітету по водному господарству, на замовлення юридичних і фізичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися бюджетними установами та організаціями, що належать до сфери управління Державного комітету по водному господарству, на замовлення юридичних і фізичних осіб» № 1379 від 29 липня 1999 року (пункт 18 Розділу «І. Послуги, що надаються бюджетними установами та організаціями згідно з їх функціональними повноваженнями»).

Відповідно до норм ст.76 ВК України робота водогосподарських систем (водосховищ, каналів та інших зв'язаних між собою водних об'єктів) регулюється шляхом встановлення відповідних режимів для кожного водного об'єкта системи з урахуванням прогнозу водності.Режими роботи цих систем встановлюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, на підставі правил експлуатації водних об'єктів з урахуванням екологічних вимог та інтересів всіх водокористувачів.

Режим рибогосподарської експлуатації водного об'єкта - установлена на відповідний термін сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення водних біоресурсів за їх віковими та видовими характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського і спортивного рибальства, ощадливого використання водних біоресурсів рибогосподарського водного об'єкта (ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів».)

У той же час рибне господарство - це зовсім інша галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості (ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів».)

З наданих в матеріалів справи документів, вбачається що ТОВ «Агрофірма «Промтех»» утримувало у належному технічному стані гідротехнічну споруду Великобурлуцького водосховища, оскільки здійснювала на ньому рибогосподарську діяльність на підставі та у відповідності до Режиму рибогосподарської експлуатації, у зв'язку з чим здійснювало зариблення цього водосховища за власні кошти, вирощування та вилов риби.

Відповідно до діючих ГОСТ 19179-73 "Гідрологія суші. Терміни і визначення" та ГОСТ 19185-73 "Гідротехніка. Основні поняття. Терміни і визначення" гідротехнічна споруда - це споруда, призначена для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливою дією вод (термін 48 ГОСТ 19185-73).

Гідроспоруда - це узагальнююча назва усіх споруд, які служать для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливою дією вод (греблі, дамби, водопідпірні споруди, водоскиди, водовипуски, водозабірні споруди та ін.) і є єдиним цілим з водоймою і їх функціонування (використання) без гідроспоруд не можливе, тобто вони є складовими (невід'ємною частиною) водойми.

Відповідно до статті 186 Цивільного кодексу України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі.

І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ.

Таким чином, господарський суд, констатує, що належний технічний стан гідротехнічних споруд водосховища впливає на рівень води у ньому та інші показники, які у свою чергу впливають на наявність кормової бази для риби, її ріст тощо, а також унеможливлює виникнення аварій (проривів дамби, несанкціонованого стоку води тощо), які можуть призвести до падіння рівня води і загибелі риби (або її значної частини).

Господарським судом при новому розгляді справи також досліджено питання щодо можливості надання послуг ТОВ "Агрофірма "Промтех" на виконання умов спірного договору, враховуючи специфіку господарської діяльності останнього, як й фактичну діяльності, яка проводилась останнім за спірним договором , та встановлено наступне .

Великобурлуцьке водосховище є водосховищем комплексного призначення та належить до водних об'єктів загальнодержавного значення відповідно до вимог статті 1 і пункту 3 частини 1 статті 5 Водного кодексу України (надалі за текстом - ВК України)відповідно.

Відповідно до вимог статті 4 ВК України і пункту «а» частини 1 статті 58 ЗК України землі,зайняті водосховищами належать до земель водного фонду.

Водосховища комплексного призначення не можуть надаватися у користування на умовах оренди для рибогосподарських та інших потреб, що встановлено вимогами частини 1 статті 51 ВК України. Крім того, частиною 3 статті 51 ВК України передбачено, що водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Відповідно до вимог пункту «г» частини 2 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» № 2163-ХІІ від 04 березня 1992 року (надалі за текстом - Закон України № 2163-ХІІ), водосховища і водогосподарські канали комплексного призначення належать до категорії об'єктів, що мають загальнодержавне значення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 4 Закону України «Про оренду державного майна» № 2269-ХІІ від 10 квітня 1992 року не можуть бути об'єктами оренди об'єкти, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини 2статті 5 Закону України № 2163-ХІІ, а також водосховища і водогосподарські канали комплексного призначення.

Другий відповідач звертався до Великобурлуцької районної ради Харківської області та Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області з проханням надати йому в оренду земельну ділянку під зазначеним водосховищем, але останньому було відмовлено щодо отримання спірного об*єкта в оренду

Слід зазначити про те, що земельна ділянка під Великобурлуцьким водосховищем належить на праві постійного користування Харківському обласному управлінню водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України відповідно до вимог частин 1 і 2статті 92 ЗК України.

Наведені вище обставини підтверджуються постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.205року, залишеною в силі ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015року у справі № 820/2397/15 за адміністративним позовом ТОВ «Агрофірма «Промтех»» до Державної екологічної інспекції у Харківській області про визнання дій протиправними (неправомірними) та скасування припису, якими визнано протиправними (неправомірними) дії Державної екологічної інспекції у Харківській області з проведення у період з 09 по 11 лютого 2015 року позапланової перевірки ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Промтех»» (), складання Акта перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Промтех»» () № 11/01-04/02-09 (без дати складання) і складання та затвердження Розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Промтех»» від 12 лютого 2015 року.

Зазначені обставини не потребують повторного доказування згідно з ч.3 ст.35 ГПК України.

Відповідно до статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року „Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції передбачено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Так, преюдиціальні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдінг проти України, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

В матеріалах справи містяться численні акти ремонтно - доглядових та ремонтно - підрядних виконаних робіт, які підтверджують факт здійснення відповідачем (ОСОБА_2 МУВГ) за спірним договором за рахунок ТОВ „Агрофірми „Промтех" догляду та ремонтних робіт гідротехнічної споруди, що і так є його обов'язком відповідно до Положення про ОСОБА_2 міжрайонне управління водного господарства, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України №119 від 20.03.2012 р. та зареєстрованого 11.10.2012 р. державним реєстратором Балаклійського РДА Харківської області.

Також господарський суд вважає, необґрунтованими посилання прокурора на акти про виконання робіт із вселення водних біоресурсів та робіт, що належать до природоохоронних заходів; графіком робіт із вселення водних біоресурсів; актами виконання робіт із вселення водних біоресурсів за 2013 - 2014 роки; звітом ТОВ "Агрофірма "Промтех" про обсяги вилову риби та інших водних ресурсів на 31.12.2014 р., оскільки підсумкові акти про виконання робіт із вселення водних біоресурсів не є доказами того, що ТОВ «Агрофірма «Промтех» є орендарем, оскільки другий відповідач має право вселяти водні біоресурси на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації на Великобурлуцьке водосховище, розроблений Інститутом рибного господарства НААН, затверджений головою комісії з проведення реорганізації Держкормрибгоспу , погоджений Головним державним управлінням охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства в Харківській області та Державним управлінням охорони навколишнього середовища в Харківській області , копія якого міститься в матеріалах справи .

Таким чином , при отриманні режиму мова йде лише про використання водних біоресурсів, а не про використання води або землі під водою, діюче законодавство у галузі охорони , використання та відтворення водних біоресурсів не містить вимоги(обов*язку) користувачу водних біоресурсів ,який здійснює рибальство, мати правовстановлюючі документи на рибогосподарський об'єкт для здійснення спеціального використання водних біоресурсів.

Що стосується , дійсної мети укладення спірного договору №69 від 01.08.2009 р., укладеного між першим та другим відповідачем, господарським судом при новому розгляді справи встановлено наступне.

Відповідно до норм ст.121 Конституції України, Закону України Про прокуратуру, ст. 29 Господарського процесуального кодексу України на органи прокуратури покладається представництво інтересів громадян та держави в судах у випадках, визначених Законом. Прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави або громадянина. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Враховуючи наведене, поняття правочин є ширшим і включає в себе поняття договір. Тому для недійсності договору застосовуються загальні положення недійсності правочину.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до абзацу п'ятого п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як зазначено у пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними від 29 травня 2013 року № 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Прокурор Великобурлуцького району Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України просить суд визнати недійсним договору №69 від 01.08.2009 року, укладений між ОСОБА_2 міжрайонним управлінням водного господарства та ТОВ "Агрофірма "Промтех", та додаткових угод до даного договору на тій підставі, що вказаний договір укладено з порушенням норм законодавства та є фактично договором оренди земель водного фонду , а отже, удаваним та приховує інший правочин, що насправді вчинено сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі оспорюваного договору другий відповідач зобов'язався :

- забезпечувати утримання в належному стані обєкту, а також оплачувати комплекс заходів по технічному обслуговуванню та ремонту обєкта згідно калькуляції зазначеної в договорі;

- здійснювати заходи щодо збереження в належному стані обєкта;

- надавати Балаклійському МУВГ, органам місцевого самоврядування, природоохоронним органам вільний доступ до обєкту;

- забезпечити безпеку праці при проведенні робіт на обєкті;

- дотримуватись Водного кодексу України, Земельного кодексу України, постанови КМУ №2024 від 18.12.1998 р. Про правовий режим зон санітарної охорони водних обєктів, постанови КМУ №502 від 13.05.1996 р. Про затвердження Порядку користування землями водного фонду;

- проводити господарську діяльність у відповідності до законодавства України;

- забезпечити додержання правил екологічної безпеки землекористування і водокористування;

- використовувати землі водного фонду за цільовим призначенням із додержанням державних стандартів, норм і правил, режимів використання прибережних смуг та земельної ділянки водного обєкту та води;

- при необхідності спуску та попуску води з водойм подавати письмову заявку Балаклійському МУВГ для виконання скидів не пізніше як за 15 днів до дати вказаної заяві;

- за згодою з ОСОБА_2 МУВГ проводити поліпшення обєкту.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Згідно зі ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів. Таким чином, обов'язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.

Пленум Верховного суду України в п. 25 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009 зазначив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Разом із тим, специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи в парі з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням ЦК України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і не дійсним, залежно від того, наскільки він відповідає вимогам правочинів, що містяться в ст. 203 ЦК України.

Прихований правочин завжди підлягає оцінці з точки зору відповідності його загальним умовам чинності правочину, і сам факт прикриття його іншим правочином не може бути підставою його недійсності.

За змістом приписів цивільного законодавства вбачається, що оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, то до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала внутрішня воля сторін і який вони насправді вчинили.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до пунктів 1, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009, при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на цих підставах вирішувати справи. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом.

Разом з цим прокурором за заявленими вимогами про визнання спірного договору недійсним не доведено, а матеріалами справи та дійсними обставинами справи спростовано наявність правових підстав для застосування положень ст. 235 Цивільного кодексу України.

Таким чином , проаналізувавши норми діючого законодавства, матеріали справи , господарський суд вважає необґрунтованими твердження прокурора , що спірний договір за своєю правовою природою є договором оренди земель водного фонду та гідротехнічної споруди, оскільки предметом спірного договору не є правовідносини щодо володіння або користування об'єктомм договору. Доказів на підтвердження цього факту прокурором не надано.

Щодо вимоги прокурора про застосування наслідків недійсності правочину, зобов'язавши сторони повернути майно передане на виконання недійсного правочину, то суд зазначає, що дана вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним договору № 69 від 01.08.2009 року в задоволені якої судом відмовлено, у зв'язку з чим вона також не підлягає задоволенню.

Клопотання ТОВ АФ «Промтех» (вх.№14582 від 04.05.2016року, та вх.№16649 від 20.05.2016року) про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України ,господарський суд залишає без задоволення , у зв*язку із недоцільністю.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими та спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір покладається на прокурора, проте оскільки на дату подачі позовної заяви (30.03.2015 року) прокурор був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", витрати зі сплати судового збору у даній справі не стягуються.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 58, 124, 129 Конституції, ст.ст. 203, 207, 215, 216, 217, 236 Цивільного кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 27.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_9