ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р.Справа № 922/1394/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Інституту радіофізики та електроніки ім. О. Я. Усикова НАН України, м. Харків
до Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
про стягнення 28575,29 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року до господарського суду Харківської області з позовом до АК "Харківобленерго" (далі - відповідач) звернувся Інститут радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України (далі - позивач). У позові останній просив суд стягнути з відповідача на свою користь 28292,31 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору про спільне використання технологічних електричних мереж №0911, укладеного між сторонами 17.07.2014 року. Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача 162,85 грн. 3% річних та 120,13 грн. інфляційних втрат. Витрати по оплаті судового збору позивач просив суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 04.05.2016 року було порушено провадження по справі та її розгляд був призначений на 18.05.2016 року о 10:30 год.

18.05.2016 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову. Зокрема, посилався на те, що несвоєчасні розрахунки відповідача за договором про спільне використання технологічних мереж від 17.07.2014 року № 0911 сталися не з вини енергокомпанії, а були викликані відсутністю належної та своєчасної оплати від споживачів попри вжиті необхідні заходи. Отже, відповідач повністю підтвердив вжиття всіх можливих заходів щодо виконання умов договору належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення ним правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Стягнення заборгованості за таких обставин призведе до невиплати заробітної плати, припинення фінансування поточних та інвестиційних витрат АК Харківобленерго, припинення постачання електричної енергії за укладеними зі споживачами договорами та техногенної катастрофи. Наданий відзив та додані до нього документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 18.05.2016 року до 06.06.2016 року до 10:30 год.

У судовому засіданні 06.06.2016 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 06.06.2016 року представник відповідача проти задоволення позову заперечував, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

17.07.2014 року між сторонами був укладений договір про спільне використанні технологічних електричних мереж №0911 (далі - договір), відповідно до умов якого Власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору.

Згідно п. 2.4 договору, Власник мереж зобов'язаний до 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом надавати Користувачу рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, два примірники "Акта про обсяги переданої електричної енергії" та два примірники "Акта прийому-здачі наданих послуг", оформлених Власником мереж.

Відповідно до п. 7.3 договору, оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого "Акта прийому-здачі наданих послуг" у десятиденний термін з дати отримання рахунка.

Як встановлено судом, позивач свої зобов'язанні по договору виконав у повному обсязі, що підтверджується актами прийому-здачі виконаних робіт та рахунками-фактурами (а.с. 17-23) та надав відповідачу послуги за період листопад 2015 року - березень 2016 року включно на загальну суму 28292,31 грн.

Втім, відповідач свої зобов'язання по договору не виконав та зазначену суму не сплатив.

27.01.2016 року позивач направив відповідачу претензію №65-863/1 в якій вимагав оплати виниклої заборгованості. Втім, вказана претензія відповідачем була відхилена (а.с.25).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частини 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання на суму 28292,31 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 162,85 грн. 3% річних та 120,13 грн. інфляційних втрат.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 162,85 грн. та інфляційних втрат в розмірі 120,13 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 655 ЦК України; ст.ст. 173, 174, 179 ГК України; ст. ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) на користь Інституту радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України (61085, м. Харків, вул. Ак. Проскури, 12, ) - 28292,31 грн. основного боргу, 162,85 грн. 3% річних, 120,13 грн. інфляційних втрат та 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_3