ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016 року Справа № 904/1289/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №4 від 12.02.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №14-188юр. від 19.04.2016 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2016 року у справі № 904/1289/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Прогрес", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 345 541,30 грн. ,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2016 року у справі № 904/1289/16 (суддя Воронько В.Д.) позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Прогрес" основний борг у сумі 221 940,00 грн., інфляційні нарахування у сумі 114 900,04 грн., 3% річних у сумі 8 701,26 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 5 183,12 грн.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору на поставку обладнання, матеріалів та запасних частин по Україні № 1561 SAP № від 10.04.2014 року в частині оплати поставленого товару, порушенням відповідачем вимог ч.1 ст.193, ч.1 ст.222 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, правом позивача відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України стягнути 3% річних та інфляційні втрати.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Зазначає на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, зокрема щодо надання позивачем належних доказів замовлення продукції відповідачем, сповіщення про готовність до поставки передбаченого договором товару, щодо надання рахунків на оплату.

Апелянт вважає, що позивач сам порушив умови договору і підстави для оплати отриманого товару у відповідача відсутні.

Просить оскаржуване ним рішення господарського суду Дніпропетровської області скасувати, прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апелянта. Вказує, що згідно умов договору відповідач направив замовлення на поставку у електронному вигляді і докази цього може надати лише скаржник.

Згідно наданої суду видаткової накладної відповідач товар отримав, на накладній є посилання на замовлення на поставку. Продукція прийнята відповідачем без зауважень, разом з рахунком на оплату.

Позивач вважає, що відповідно до умов договору та ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити отриманий товар. тому рішення суду про стягнення заборгованості є законним та обґрунтованим.

Позивач вважає доводи скаржника безпідставними та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Прогрес" (продавець) та відповідачем Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (покупець) 10.04.2014 року було укладено договір поставки товару (а.с.9-13).

За умовами п. 1.1 договору продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до специфікації(цій), узгодженої(них) до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.

Загальна вартість продукції за договором складається з суми вартості всіх партій продукції, узгоджених по всім специфікаціям до даного договору. Ціна продукції, що поставляється покупцю, договірна і вказується для кожної позиції в специфікації(ціях), що є невід'ємною частиною договору (п.п. 1.1, 1.2 розд. 2 договору).

Відповідно до п.3.2 договору поставка продукції продавцем здійснюється в строки, визначені у відповідній(них) специфікації(ціях), але тільки після надання покупцем письмового замовлення на поставку. Датою подачі замовлення на поставку вважається дата його направлення електронною поштою на е-mail або факсом на номер 0564-90-15-65. Замовлення на поставку повинно містити перелік номенклатури (асортимент; та обсяги поставки продукції, і точно відповідати по номенклатурі і не перевищувати обсяги, зазначені в Специфікації(ціях).

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що датою оплати вважається дата списання коштів з рахунка покупця на користь продавця. Оплата продукції покупцем здійснюється в національній валюті України по банківських реквізитах продавця, зазначених у договорі в наступному порядку: 4.1.1. Оплата продукції, поставленої на склад покупця, здійснюється в розмірі 100% від вартості такої продукції протягом 10 календарних днів з дати надання відповідного оригіналу рахунку покупцеві.

Встановлено, що відповідно до Специфікації № 2 від 29.04.2014 року позивач поставив відповідачу товар на суму 221 940,00 грн.

Факт поставки підтверджується видатковою накладною №155 від 16.10.2014 року (а,с.14,16).

На час звернення позивача до суду строк оплати отриманого товару є таким, що настав.

Колегія суддів не приймає заперечення апелянта щодо відсутності підстав для остаточного проведення розрахунку за договором в силу наступного:

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення передбачено і ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Докази щодо належного виконання відповідачем зобовязання відсутні.

Отже, висновок оскаржуваного судового рішення про задоволення вимог про стягнення основного боргу є правомірним.

Також слід зазначити, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України.

Тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити отриманий товар.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, що викладена в постанові від 29.09.2009 року по справі №37/405.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних за весь час прострочення платежу, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апелянт не заперечував проти проведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних.

Отже, стягнення господарським судом на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат також відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи, що при апеляційному оскарженні відповідач не спростував висновки суду першої інстанції, а судове рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2016 року у справі № 904/1289/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.А. Коваль

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 07.06.2016 року.