ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.06.2016р. Справа №905/1174/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Краматорськ, код НОМЕР_1

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Машзавод», м.Новогродівка,

про стягнення 126151,75 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.Краматорськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом (з урахуванням заяви б/н від 16.05.2016р.) до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Машзавод», м.Новогродівка про стягнення коштів в сумі 126151,75 грн, у тому числі: 83850,40 грн основної заборгованості, 13685,04 грн штрафу, 21742,18 грн пені, 1496,98 грн 3% річних, 5377,15 грн інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №1534 від 08.06.2015р. поставки, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 83850,40 грн, що стало підставою для нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у судові засідання 07.04.2016р., 26.04.2016р., 17.05.2016р., 01.06.2016р. не зявився, будь-яких пояснень по суті спору не надав, витребуваних судом документів не представив, про розгляд справи був обізнаний, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №150, №090.

Крім того, судом вчинялись дії, які були спрямовані на встановлення телефонного звязку з відповідачем, про що свідчить телефонограма №821 від 19.05.2016р.

У відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд наголошує, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, в тому числі, з ухвалою від 17.05.2016р., у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що сторони у судове засідання 01.06.2016р. не зявились, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Одночасно, судом враховано, що згідно з ухвалою від 17.05.2016р. присутність сторін у судовому засіданні 01.06.2016р. була визначена не обовязковою, а строк розгляду справи (з урахуванням продовження ухвалою суду від 17.05.2016р.) мав закінчитись 02.06.2016р., внаслідок чого відкладення судового засідання на іншу дату було неможливим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.712 вказаного нормативно-правового акту за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 08.06.2015р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Машзавод» (покупець) було підписано договір №1534 поставки.

Згідно із розділом 1 вказаного договору продавець зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити двоокис вуглецю охолоджений (по ДСТУ 4817:2007) партіями до 9 тон у взаємно погоджені строки.

За умовами п.п.2.1, 2.2 договору №1534 від 08.06.2015р. ціна двоокису вуглецю на день підписання договору складає 7200 грн з ПДВ за тону. Загальна кількість поставок за договором складає 500000 грн, в тому числі ПДВ 83333,33 грн.

Строк дії даного договору встановлюється з дня підписання до 31.12.2015р. У випадку невиконання або неповного виконання сторонами взятих на себе зобовязань, строк закінчення дії договору продовжується до їх повного виконання (п.п.8.1, 8.2 договору №1534 від 08.06.2015р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обовязків.

За приписами п.3.1 договору №1534 від 08.06.2015р. доставка двоокису здійснюється на умовах поставки на склад покупця в м.Новогродівка протягом 5 робочих днів з дня отримання замовлення.

За твердженням позивача, на підставі укладеного сторонами правочину у червні, серпні, вересні, листопаді 2015 року Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було поставлено відповідачу товару на суму 164930,40 грн, що підтверджується накладними №2 від 09.06.2015р. на суму 28080 грн; №4 від 18.06.2015р. на суму 17424 грн; №2 від 05.08.2015р. на суму 45072 грн; №13 від 23.09.2015р. на суму 43560 грн; №3 від 16.11.2015р. на суму 30794,40 грн.

Наразі, перелічені накладні містять штамп Публічного акціонерного товариства «Машзавод» та підпис особи, імя та посадове становище якої не визначено, а також не містять посилань на будь-який договір.

Ухвалами господарського суду від 21.03.2016р., 07.04.2016р., 26.04.2016р., 17.05.2016р. сторони було зобовязано надати, в тому числі, письмові пояснення щодо імені та посади особи, яка отримала товар за накладними №2 від 09.06.2015р., №4 від 18.06.2015р., №2 від 05.08.2015р., №13 від 23.09.2015р., №3 від 16.11.2015р., а також наявності у цієї особи повноважень на вчинення таких дій від імені Публічного акціонерного товариства «Машзавод»; наявності між позивачем та відповідачем будь-яких інших договірних відносин з постачання товару, окрім визначених договором №1534 від 08.06.2015р.

Як вказував позивач у письмових поясненнях №599 від 01.04.2016р., підписання представником Публічного акціонерного товариства «Машзавод» видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», форма якої відповідає вимогам, зокрема, ст.9 вказаного нормативно-правового акту, Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції на виконання договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно з поясненнями №602 від 18.04.2016р. позивача будь-які інші договірні відносини з постачання товару, окрім тих, що визначені договором №1534 від 08.06.2015р., між позивачем та відповідачем відсутні.

При цьому, відповідач витребуваних судом документів не представив, факт отримання товару за накладними №2 від 09.06.2015р., №4 від 18.06.2015р., №2 від 05.08.2015р., №13 від 23.09.2015р., №3 від 16.11.2015р. не спростував, доказів наявності між сторонами спору будь-яких інших договірних відносин з постачання товару, окрім визначених договором №1534 від 08.06.2015р. не надав.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки продукції відповідачу докази, господарський суд виходить з наступного:

У відповідності до ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обовязок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів стосовно наявності у відповідача, як покупця за договором, будь-яких заперечень та претензій щодо неналежного виконання продавцем прийнятих за договором зобовязань з передання товару.

В матеріалах справи відсутні докази того, що поставлена згідно представлених накладних продукція відповідачем не була прийнята з підстав неналежної якості або порушення продавцем умов щодо кількості та асортименту продукції, так само в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт застосування відповідачем передбачених законом та договором наслідків порушення продавцем умов договору щодо порядку та строків поставки, кількості, асортименту, якості продукції.

Крім того, судом враховано, що накладні №2 від 09.06.2015р. на суму 28080 грн, №4 від 18.06.2015р. на суму 17424 грн були оплачені відповідачем повністю, накладна №2 від 05.08.2015р. на суму 45072 грн оплачена відповідачем в частині суми 35576 грн, що підтверджується звітами про кредитні операції по рахунку №6268 позивача з 01.06.2015р. по 30.06.2015р., з 01.07.2015р. по 31.07.2015р., з 01.08.2015р. по 31.08.2015р., з 01.09.2015р. по 30.09.2015р.

Такі дії відповідача свідчать про те, що товар за вказаними накладними одержувала уповноважена Публічним акціонерним товариством «Машзавод» особа. Наразі, накладні №2 від 09.06.2015р. на суму 28080 грн, №4 від 18.06.2015р. на суму 17424 грн, №2 від 05.08.2015р. на суму 45072 грн та накладні №13 від 23.09.2015р. на суму 43560 грн, №3 від 16.11.2015р. на суму 30794,40 грн містять однакові відомості щодо прийняття товару.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, вказані накладні приймаються судом в якості належних доказів передання відповідачу товару у відповідності до умов договору №1534 від 08.06.2015р.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом розділу 4 договору №1534 від 08.06.2015р. оплата двоокису вуглецю відбувається протягом 3 календарних днів від дня отримання рахунку (накладної) шляхом міжбанківського перерахування грошових коштів.

За змістом постанови Верховного Суду України від 29.09.2009р. по справі №37/405 (№3-3902к09) рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні норм ст.613 вказаного нормативно-правового акту, внаслідок чого наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити товар, який він отримав.

Відтак, з урахуванням висновків суду стосовно доведеності факту передання товару за договором №1534 від 08.06.2015р., строк виконання зобовязань з оплати товару за накладними №2 від 09.06.2015р., №4 від 18.06.2015р., №2 від 05.08.2015р., №13 від 23.09.2015р., №3 від 16.11.2015р. настав.

При цьому, як вказує позивач, вартість товару, який було поставлено за договором №1534 від 08.06.2015р. відповідачем у повному обсязі сплачена не була. На теперішній час заборгованість Публічного акціонерного товариства «Машзавод» з урахуванням проведенням оплат на загальну суму 81080 грн становить 83850,40 грн.

Ухвалами господарського суду від 21.03.2016р., 07.04.2016р., 26.04.2016р., 17.05.2016р. відповідача було зобовязано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

Відповідач вимоги суду у визначеній частині не виконав, витребуваних судом документів не представив, наявність заборгованості в сумі 83850,40 грн не спростував.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №1534 від 08.06.2015р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості отриманого товару від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Машзавод» про стягнення 83850,40 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У відповідності до п.п.5.2, 5.3 договору №1534 від 08.06.2015р. у випадку затримки оплати отриманого діоксиду вуглецю проти терміну, вказаного у п.4 даного договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний прострочений календарний день за весь період прострочення. У випадку затримки повної оплати отриманого двоокису вуглецю проти терміну, вказаного у п.4, більше двох місяців, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 10% від суми поставки.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 21742,18 грн пені, а саме:

- 3305,64 грн за період з 11.08.2015р. по 16.05.2016р. (поставка за накладною №2 від 05.08.2015р.),

- 11931,79 грн за період з 29.09.2015р. по 16.05.2016р. (поставка за накладною №13 від 23.09.2015р.),

- 6504,75 грн за період з 20.11.2015р. по 16.05.2016р. (поставка за накладною №3 від 16.11.2015р.).

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що сума пені є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 21742,18 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 13685,04 грн штрафу, а саме:

- 1742,40 від суми невиконаного вчасно зобовязання у розмірі 17424 грн за накладною №4 від 18.06.2015р.,

- 4507,20 грн від суми невиконаного вчасно зобовязання у розмірі 45072 грн за накладною №2 від 05.08.2015р.,

- 4356 грн від суми невиконаного зобовязання у розмірі 4356 грн за накладною №13 від 23.09.2015р.,

- 3079,44 грн від суми невиконаного зобовязання у розмірі 30794,40 грн за накладною №3 від 16.11.2015р.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що він є арифметично вірним.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1496,98 пені, а саме:

- 218,24 грн за період з 11.08.2015р. по 16.05.2016р. (поставка за накладною №2 від 05.08.2015р.),

- 825,70 грн за період з 29.09.2015р. по 16.05.2016р. (поставка за накладною №13 від 23.09.2015р.),

- 453,05 грн за період з 20.11.2015р. по 16.05.2016р. (поставка за накладною №3 від 16.11.2015р.).

Також, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 5377,15 грн, а саме:

- 759,68 грн у період з серпня 2015 року по квітень 2016 року (поставка за накладною №2 від 05.08.2015р.),

- 2831,40 грн за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року (поставка за накладною №13 від 23.09.2015р.),

- 1786,07 грн за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року (поставка за накладною №3 від 16.11.2015р.).

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що суми 3% річних та інфляційних втрат є фактично більшими, ніж заявлені позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначені позивачем суми, а саме 1496,98 грн та 5377,15 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з огляду на доведеність факту передання відповідачу товару за договором №1534 від 08.06.2015р., настання строку виконання покупцем обовязку стосовно оплати придбаного товару, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків неустойки, 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1892,28 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги (з урахуванням заяви б/н від 16.05.2016р.) Фізичної особі-підприємця ОСОБА_1, м.Краматорськ до Публічного акціонерного товариства «Машзавод», м.Новогродівка про стягнення грошових коштів у сумі 126151,75 грн, у тому числі 83850,40 грн основної заборгованості, 13685,04 грн штрафу, 21742,18 грн пені, 1496,98 грн 3% річних, 5377,15 грн інфляційних.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Машзавод» (85483, Донецька область, м.Новогродівка, вул.Вуглезбірна, буд.1, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (84301, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 83850,40 грн, штраф - 13685,04 грн, пеню - 21742,18 грн, 3% річних - 1496,98 грн, інфляційні - 5377,15 грн, а також судовий збір у розмірі 1892,28 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 01.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 06.06.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця