ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 травня 2016 р. Справа № 918/254/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом Міністерства оборони України

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО"

про стягнення пені в сумі 1 164,00 грн.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : не зявився.

Від відповідача : ОСОБА_2 (довіреність б/н від 15.04.2016р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суть спору: Міністерство оборони України звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" про стягнення пені в розмірі 1 164 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором №286/2/15/29 від 26.06.2015р..

Ухвалою суду від 07.04.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження, справу призначено до слухання на 26.04.2016р.

15.04.2016р. від представника відповідача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, надійшов відзив на позов та клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 81 ГПК України. (а.с. 26-53) Клопотання про залишення позову без розгляду мотивоване тим, що позовна заява підписана представником ОСОБА_3 на підставі довіреності №220/828/д від 30.12.2015р., виданої директором Юридичного департаменту Міністерства оборони України полковником юстиції ОСОБА_4, тоді як Міністр уповноважений видавати та підписувати довіреність на представлення інтересів Міністерства оборони України.

18.04.2016р. від представника позивача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 54).

Ухвалою суду від 26.04.2016р. розгляд справи відкладено на 24.05.2016р.

16.05.2016р. від представника позивача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, надійшли заперечення на клопотання про залишення без розгляду та клопотання про долучення доказів (а.с. 63-68).

Крім того, 16.05.2016р. представник відповідача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав клопотання в якому просить зменшити розмір пені та визначити її в розмірі 20% від суми позовних вимог.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 81 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Пунктом 2 наказу Міністерства оборони України від 14.12.2007р. №686 "Про затвердження Інструкції з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, обєднань, зєднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно-позовної роботи та виконання рішень судів" Міністр оборони України надав директору Правового департаменту Міністерства оборони України (особі, на яку згідно з письмовим наказом покладено тимчасове виконання обовязків директора чи посади директора) право в порядку, визначеному вищезгаданою Інструкцією, підписувати довіреності на представництво інтересів Міністерства оборони України в судах та інших юрисдикційних органах (нотаріаті, державній виконавчій службі тощо), скасовувати (відзивати) їх, а також визначати повноваження та обсяг процесуальних прав представників. Таким чином, довіреність №220/828/д від 30.12.2015р. видана представнику ОСОБА_3 директором Юридичного департаменту Міністерства оборони України полковником юстиції ОСОБА_4 відповідно до вимог чинного законодавства та позовна заява Міністерства оборони України підписана уповноваженою на те особою.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв'язку з його безпідставністю та необгрунтованістю.

В судове засідання 24.05.2016р. представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи. Своє клопотання позивач обґрунтовує участю уповноваженого представника в судових засідання Господарського суду Львівської області та Львівського апеляційного господарського суду.

Господарський суд відхиляє клопотання позивача про відкладення розгляду справи як необґрунтоване, враховуючи наступне. Коло представників в господарському судовому процесі не обмежене нормами чинного законодавства і представництво юридичних осіб забезпечується згідно зі ст.28 ГПК України, тобто - сторона/позивач не позбавлений можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого працівника/представника. Крім того, господарський суд Рівненської області відповідно до ухвали від 26.04.2016р. не визнав обовязковою явку представників сторін, отже - суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 24.05.2016р. представник відповідача просив суд зменшити розмір пені та визначити її в розмірі 20% від суми позовних вимог.

Суд вбачає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду заяви без участі представника позивача відповідно до статті 75 ГПК України.

В результаті розгляду матеріалів справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.06.2015 року між Міністерством оборони України (надалі - Замовник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" (надалі - Постачальник) було укладено договір №286/2/15/29 про поставку товарів для державних потреб (за кошти державного бюджету України) (надалі Договір; а.с. 8-13).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов'язується у 2015 році поставити замовнику електричні побутові, інші, н.в.і.у. Лот.4. Мясорубки механічні (Мясорубка електрична МІМ-300) (далі - товар), зазначений у специфікації, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.

Ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією. (п. 1.2. Договору).

Відповідно до Специфікації (а.с. 7) строк поставки товару до 30.06.2015р (включно).

Ціна Договору становить: 108 000 грн. 00 коп., у тому числі: без ПДВ - 90 000 грн. 00 коп., ПДВ - 18 000 грн. 00 коп. (за загальним фондом) (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 20 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

Згідно п. 6.3.-6.3.1. Договору постачальник зобов'язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені Договором.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує Замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених пунктом 7.3. Договору.

Відповідно до п. 7.3.7. Договору за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмір 0,1 відсотка вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 30.08.2015р., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1. Договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками, підписи скріплені відбитками печаток сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з актів приймання №98, №206, №19 та №157 відповідач взяті на себе зобов'язання за договором щодо поставки товару виконав 02.07.2015р., 07.07.2015р., 14.07.2015р. та 17.07.2015р. (а.с. 15-18). Таким чином, відповідач не поставив позивачу товар у строк, встановлений у специфікації - до 30.06.2015р. (включно), чим порушив умови договору, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 164 грн. 00 коп..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, встановивши обставини справи і давши їм правову оцінку, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення договору №286/2/15/29 про поставку товарів для державних потреб (за кошти державного бюджету України) між сторонами договору виникли правовідносини поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частин 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з актів приймання №98, №206, №19 та №157 відповідач взяті на себе зобов'язання за договором щодо поставки товару виконав 02.07.2015р., 07.07.2015р., 14.07.2015р. та 17.07.2015р. (а.с. 15-18). Таким чином, відповідач не поставив позивачу товар у строк, встановлений у специфікації - до 30.06.2015р. (включно), чим порушив умови договору.

Відповідно до п. 7.3.7. Договору за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмір 0,1 відсотка вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

В звязку з порушенням умов договору відповідачу нараховано 1 164 грн. 00 коп. пені за періоди з 01.07.2015р. по 01.07.2015р., з 01.07.2015р. по 06.07.2015р., з 01.07.2015р. по 13.07.2015р., з 01.07.2015р. по 16.07.2015р., яка є підставною та підтверджена матеріалами справи.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд, враховуючи вищезазначені приписи чинного законодавства, перевіривши розрахунок пені, нарахованої за несвоєчасну поставку товару, вважає їх вірними, а вимоги в частині їх стягнення цілком обґрунтованими.

Водночас, відповідач звернувся до суду із клопотанням, в якому просив зменшити розмір пені та визначити її в розмірі 20% від суми позовних вимог. У клопотанні відповідач зазначає про те, що у результаті порушення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" строків поставки товарів Міністерство оборони України не повідомляло про завдання будь-яких збитків.

Згідно ч. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що, вирішуючи, у тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на викладене, а також те, що наявність будь-яких збитків, викликаних простроченням відповідача, позивачем не доведена та подібні вимоги позивачем не заявлялися, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України, вважає за доцільне та правомірне зменшити нараховану позивачем пеню за несвоєчасну поставку товару та визначити її в розмірі 50% від суми позовних вимог - 582 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Міністерства оборони України до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" про стягнення пені в розмірі 1 164 грн. 00 коп. підлягають задоволенню в частині стягнення 582 грн. 00 коп. У решті позовних вимог, в частині стягнення 582 грн. 00 коп. пені необхідно відмовити.

Положенням п.2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань передбачено, що судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

На відповідача на підставі статті 49 ГПК України покладаються витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" (35364, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Грушвиця Друга, вул. 40 років Перемоги, 1, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) пеню в розмірі 582 грн. 00 коп. та 1 378 грн. витрат по оплаті судового збору.

3. В частині стягнення пені в сумі 582 грн. 00 коп. відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення підписане суддею "27" травня 2016р.

Суддя Горплюк А.М.