ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016 Справа №917/383/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофілд", адреса реєстрації: АДРЕСА_1, 36039; фактична адреса (для кореспонденції): вул. Маршала Бірюзова, 47 Б, м. Полтава

до Приватної агропромислової фірми "Воля", с. Білогорівка, Лохвицький район, Полтавська область, 37220

про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 12.09.2015

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 22.09.2014

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 19.05.2016.

У судовому засіданні 30.05.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3 266,77 грн, з яких: 65644,44 грн - пеня; 5776,74 грн - інфляційні втрати; 1845,59 грн - 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечує, просить суд застосувати строк позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

19.05.2011 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофілд" (надалі Позивач, Постачальник) і Приватна агропромислова фірма "Воля" (надалі відповідач, Покупець) уклали договір поставки №190505.

При цьому сторони узгодили наступне:

- в порядку, строки та на умовах, визначених договором, Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця ОСОБА_3, а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його відповідно до умов договору (додаткових угод та Специфікаціями до нього) (п. 11 договору);

- найменування (асортимент) товару, його кількість та ціна наведені у Специфікаціях до договору, які є невід'ємними його частинами. Ціна товару, що вказана у Специфікаціях, визначена на дату їх складання. Кожна наступна Специфікація після першої регулює окрему поставку товару в рамках цього Договору і не відміняє, не скасовує дію попередніх Специфікацій ні повністю, ні частково, якщо тільки інше не вказано в ній (п. 2.1 договору);

- умови та місце поставки товару: СРТ (згідно Інкотермс у редакції 2000 року) - склад Покупця, що знаходиться за адресою, яка буде вказана у Специфікації, якщо інше не буде визначено у Специфікаціях (п. 4.1. договору);

- Постачальник зобов'язується поставити Покупцю товар у строки, що визначені у Специфікаціях, при умові надходження на його поточний рахунок у строки, визначені у Специфікаціях, авансових платежів, тобто платежів до дати передачі товару, якщо такі передбачені Специфікаціями (п. 4.3. договору);

- Покупець зобов'язується оплатити Продавцю товар у строки та в розмірах, що вказані у Специфікаціях (п. 5.1. договору);

- Покупець, здійснюючи оплату за товар, зобов'язаний вказувати в призначенні платежу номер і дату договору в рамках якого здійснюється оплата та номер Специфікації по Договору. Якщо Покупець цього не дотримується, то Продавець має сам, на власний розсуд, визначити в рахунок якого договору та/або Специфікації зарахувати платіж Покупця, належно від вказаного у платіжному документі призначення платежу (п. 5.5. договору);

- у разі невиконання або неналежного виконання своїх обов'язків за договором, сторона, що порушила зобов'язання, відшкодовує іншій стороні заподіяні цим збитки (п. 7.1. договору);

- за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,05 % від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості договору за кожен факт порушення терміну платежу (п. 7.2.3 договору);

- сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за цим договором здійснюється до моменту їх виконання (виключення з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України), а строк позовної давності по цим вимогах складає 3 (три) роки (п. 7.4. договору);

- договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом року з моменту його укладення. Закінчення строку дії договору не звільняє Покупця від виконання тих грошових зобов'язань за поставлений товар, які залишилися невиконаними ним (п. 8.1. договору).

Сторонами підписані наступні Специфікації до договору: №1 від 19.05.2011 на суму 38 545,20 грн (за умовами специфікації поставка товару здійснюється до 20.05.2011); №2 від 19.05.2011 на суму 65 726,00 грн (за умовами специфікації поставка товару здійснюється до 17.06.2011); №3 від 05.09.2011 на суму 18 960,00 грн (за умовами специфікації поставка товару здійснюється до 23.09.2011); №4 від 14.12.2011 на суму 42 000,00 грн (за умовами Специфікації поставка товару здійснюється до 15.12.2011); №5 від 26.06.2012 на суму 2 350,00 грн (за умовами Специфікації поставка товару здійснюється до 30.06.2012).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та підписаних до нього Специфікацій, позивач поставив відповідачу ОСОБА_3, відповідно до наступних видаткових накладних: №193001 від 19.05.2011 на суму 38 545,20 грн; №193002 від 17.06.2011 на суму 65 726,00 грн; №419 від 23.09.2011 на суму 18 960,00 грн; №453 від 14.12.2011 на суму 42 000,00 грн; №337 від 26.06.2012 на суму 2 350,00 грн.

Позивач зазначає, що товар одержаний відповідачем без жодних зауважень щодо якості та кількості на підставі відповідних довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Так, на оплату зазначеного ОСОБА_3 позивачем були виставлені наступні рахунки: №193001 від 19.05.2011 на суму 38 545,20 грн; №193002 від 17.06.2011 на суму 65 726,00 грн; №419 від 23.09.2011 на суму 18 960,00 грн; №453 від 14.12.2011 на суму 42 000,00 грн; №337 від 26.06.2012 на суму 2 350,00 грн.

Проте, порушуючи умови договору, відповідач взяті на себе зобов'язання виконав не в повному обсязі, оплативши лише вартість ОСОБА_3, поставленого за видатковою накладною №453 від 14.12.2011, на суму 42 000,00 грн.

Як зазначає позивач, ОСОБА_3, що був поставлений за іншими видатковими накладними, відповідачем не оплачений.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з позовом до відповідача про стягнення суми основного боргу та штрафних санкцій, передбачених договором.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.04.2014 у справі №917/387/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофілд" до Приватної агропромислової фірми "Воля" задоволені в повному обсязі, стягнуто з Приватної агропромислової фірми "Воля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофілд" 125 581,20 грн основного боргу, 48 375,37 грн пені, 37 674,36 грн штрафу, 1 345,99 грн інфляційних втрат, 9 895,85 грн - 3% річних та 4 457,46 грн витрат по сплаті судового збору. Рішення набрало законної сили.

Як зазначає позивач, відповідач оплатити добровільно борг відмовляється, а стосовно примусового стягнення, позивачем пропущено строк на предявлення наказу до виконання.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.11.2015 у справі №917/2056/15 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофілд" про стягнення з Приватної агропромислової фірми "Воля" 71078,96 грн інфляційних втрат, 5098,94 грн - 3% річних, 7,40 грн пені, з розрахунку станом на 14.09.2015.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач рішення суду у справі №917/387/14 Приватною агропромисловою фірмою "Воля" у добровільному порядку не виконано.

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 65 644,44 грн пені за період з 11.03.2015 по 11.03.2016, 1 845,59 грн - 3% річних за період з 15.09.2015 по 11.03.2016 та 5 776,74 грн інфляційних, нарахованих за прострочення оплати вартості ОСОБА_3 на суму боргу в розмірі 125 581,20 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази суд дійшов висновку відмовити в позові, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п. 6 ст. 232 ГК України).

За прострочення (порушення) строків виконання грошового зобовязання Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,05% від простроченої суми грошового зобовязання за кожен день прострочення (п. 7.2.3 договору).

Як вбачається з розрахунку, позивачем нараховано відповідачу 65644,44 грн пені за період з 11.03.2015 по 11.03.2016 на суму боргу в розмірі 125581,20 грн.

Відповідач заперечу проти стягнення пені, нарахованої за період з 11.03.2015 по 11.03.2016, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до п. 7.4 договору поставки № 190505 від 19.05.2011 нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за цим договором здійснюється до моменту їх виконання (виключення з ч. 6 ст. 232 ГК України), а строк позовної давності по цим вимогами складає 3 (три) роки.

Так, в даному випадку договором поставки визначено строк позовної давності у 3 роки щодо стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань.

Як роз'яснено в п. 2.5 Постанови № 14 Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, сторонами у договорі поставки визначено іншу тривалість періоду часу, за який повинна бути нарахована пеня, а саме: до моменту виконання грошових зобов'язань, а строк позовної давності по цим вимогам складає 3 роки, тому в разі невиконання грошових зобов'язань за договором (відсутність моменту виконання грошових зобов'язань), право вимоги щодо нарахування та стягнення пені також повинно бути пред'явлене у 3-річний термін з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане.

Згідно з вимогами п. п. 6.1.1. п. 6.1 договору поставки № 190505 від 19.05.2011 Покупець (відповідач) зобов'язувався оплатити товар у порядку, строки та в розмірах згідно із договором (Специфікаціями).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.04.2014 у справі № 917/387/14 визначено, що строк виконання зобов'язання по оплаті товару співпадає з моментом прийнятні товару або товаророзпорядчих документів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 3-78гс14 від 19.08.2014, зокрема, обов'язок оплатити товар виникає з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Із цього ж дня розпочинається й перебіг позовної давності.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється відповідно до статті 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за змістом статті 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами третьою, четвертою, пятою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Як досліджено судом, 3-річний строк позовної давності щодо стягнення пені за прострочення оплати за ОСОБА_3, поставлений відповідно до накладної № 193001 від 19.05.2011 на суму 38545,20 грн, сплив 19.05.2014; відповідно до накладної № 193002 від 17.06.2011 на суму 65726,00 грн - 17.06.2014; відповідно до накладної № 419 від 23.09.2011 на суму 18960,00 грн - 23.09.2014, відповідно до накладної № 337 від 26.06.2016 на суму 2350,00 грн - 26.06.2015.

Проте, з позовною заявою про стягнення пені за договором поставки позивач звернувся до господарського суду 12.03.2016.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 65 644,44 грн задоволенню не підлягає у зв'язку зі спливом трьохрічного строку позовної давності, про застосування якого, заявлено відповідачем.

Також, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 5776,74 грн інфляційних та 1845,59 грн - 3% річних за період з 15.09.2015 по 11.03.2016.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Як розяснено в п.п. 7.1 п. 7 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Проте, як досліджено судом та заявлено відповідачем, трьохрічний строк позовної давності сплив і щодо вимог про стягнення 5776,74 грн інфляційних та 1845,59 грн - 3% річних за період з 15.09.2015 по 11.03.2016.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів № 10 від 29.05.2013 зазначено, що за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що права позивача порушені, але позовна давність стосовно вимог про сягання пені, інфляційних та річних спливла, і про це зроблено заяву відповідачем, тому суд відмовляє в позові в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 07.06.2016.

Суддя Д.М. Сірош