ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 травня 2016 р. Справа № 902/50/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю;

відповідача : не зявився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:Публічного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод" (23000, Вінницька обл., м. Бар, вул. Р.Люксембург, 5)

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "РосГазКомплект" (141282, Російська федерація, Московська обл., м. Івантєєвка, вул. Толмачева, 27, офіс 123)

про стягнення 2 884 820 руб. (911 343,49 грн.) заборгованості по контракту №01/МЛ-П від 23 травня 2012 р.

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Барський машинобудівний завод" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РосГазКомплект" заборгованості в сумі 2 884 820 руб. (911 343,49 грн.) по контракту №01/МЛ-П від 23 травня 2012 р.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/50/16 та зупинено провадження у справі, в зв'язку з необхідністю забезпечення належного повідомлення про час та місце судового засідання відповідача-нерезидента, що потребує за собою звернення господарського суду із відповідним судовим дорученням (про вручення ухвали про призначення судового засідання відповідачу) до компетентного органу іноземної держави.

Господарський суд Вінницької області звернувся до арбітражного суду Московської області з судовим дорученням про вручення та витребування судових документів від 19.01.2016 року.

Ухвалою від 21 березня 2016 року поновлено провадження у справі.

22 березня 2016 року в судовому засіданні судом встановлено, що відповідач не повідомлений належним чином в звязку з чим даною ухвалою відкладено розгляд справи на 26 травня 2016 р. та зупинено провадження, для повторного звернення до арбітражного суду Московської області з судовим дорученням про вручення та витребування судових документів.

10 травня 2016 року на адресу суду надійшла ухвала арбітражного суду Московської області з підтвердженням про вручення 26.04.2016 р. відповідачу ухвал.

Ухвалою від 26.05.2016 року поновлено провадження у справі.

В судове засідання 26.05.2016 року зявився представник позивача, відповідач в судове засідання не зявився, хоча, як зазначалось вище, був повідомлений належним чином про дату та час судового засідання.

Беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, заслухавши представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

23.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Барський машинобудівний завод" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РосГазКомплект" (покупець) укладено контракт №01/МЛ-П (а.с. 13-16).

Відповідно до п.1.1 Контракту постачальник зобовязується відвантажити на адресу покупця (котли опалювальні газові) виготовлені постачальником під товарним знаком «Тайга», право використання якого належить покупцю, далі по тексту контракту «Товар», а покупець зобовязується прийняти продукцію та оплатити її на умовах визначених даним контрактом, а також додатковими угодами до нього.

Згідно п. 1.2 Контракту асортимент, кількість, ціна та строк поставки кожної партії товару вказується в Специфікаціях які є невідємною частиною даного контракту.

Відповідно до п. 2.1 Контракту ціна товару вказана в Специфікаціях.

Пунктами 2.4 та 2.5 Контракту передбачено валюта контракту російський рубель. Загальна сума Контракту складає 50 000 000,00 рублів.

Згідно п. 3.1 Контракту покупець проводить оплату поставленої партії товару в рублях шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 60 банківських днів з дати оформлення експортної декларації на відповідну партію продукції. При необхідності специфікації на окрему партію товару можуть встановлюватися інші умови оплати, в такому випадку умови оплати цієї партії товару, вказані в специфікації будуть приоритетними.

Відповідно до п. 4.2 Контракту датою поставки товару вважається дата передачі товару покупцю або визначеному ним вантажоодержувачу.

Згідно п. 4.3 Контракту перехід права власності чи ризики втрати і пошкодження продукції переходить від постачальника до покупця в момент передачі продукції покупцю або визначеному ним вантажоодержувачу і підписання покупцем/вантажоодержувачем товарно-транспортної накладної на відповідну партію товару.

Відповідно до п. 5.1 Контракту поставка товару здійснюється окремими партіями. Поставка кожної партії товару здійснюється по специфікаціям оформлених на підставі письмових заявок покупця, які надаються постачальнику не менше ніж за 5 календарних днів до дати поставки.

Між сторонами було підписано ряд додаткових угод до контракту згідно яких :

Додатковою угодою № 1/1 від 29 січня 2015 р. сторони виклали пункт 11. Контракту в такій редакції: всі спори що виникли у звязку з виконанням даного Контракту, вирішуються в господарському суді Вінницької області відповідно до законодавства України.

Додатковою угодою № 4 від 04 березня 2015 р. сторони виклали пункт 2.5 Контракту в такій редакції: загальна сума Контракту складає 100 000 000,00 рублів.

Додатковою угодою № 6 від 21 грудня 2015 р. сторони виклали пункт 9.1. Контракту в такій редакції: даний Контракт вступає в силу з дня підписання та діє до 31.12.2016 р.

Судом встановлено, що взяті на себе зобов'язання відповідно до умов контракту №01/МЛ-П від 23.05.2012 р. позивач виконав належним чином, так згідно рахунків-фактури № 5047 від 29.09.2015 р. на суму 1852810,00 руб. та № 5049 від 15.10.2015 р. на суму 1884820,00 руб. передав відповідачу товар, що крім того підтверджується вантажно-митними деклараціями № 401040000/2015/000943, № 401040000/2015/000967 та міжнародними товарно-транспортними накладними СМR № 0001606, СМR № 0001653.

Так відповідно до вище зазначеного відповідач отримав товар по рахунку-фактури № 5047 від 29.09.2015 р. на суму 1852810,00 руб. - 09.10.2015 року, а по рахунку-фактури № 5049 від 15.10.2015 р. на суму 1884820,00 руб. 16.10.2015 р.

Відповідно до п. 3.1 Контракту покупець проводить оплату поставленої партії товару в рублях шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 60 банківських днів з дати оформлення експортної декларації на відповідну партію продукції.

Згідно даного пункту говору відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений товар по рахунку-фактури № 5047 від 29.09.2015 р. до 23.12.2015 р. включно, а по рахунку-фактури № 5049 від 15.10.2015 р. до 11.01.2016 р. включно.

Товар був прийнятий відповідачем в повному обсязі на загальну суму 3737630,00 руб.

Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень представника позивача відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 552810,00 руб 28.12.2015 р. та 300000,00 руб. 06.01.2016 р.

З огляду на це на день подання позовної заяви до суду відповідач не провів повного розрахунку за поставлений товар, відтак у останнього виник борг перед позивачем в сумі 2884820,00 руб, що еквівалентно станом на день подання позову до суду 911343,49 грн.

Непроведення відповідачем розрахунків за отриманий товар стало приводом звернення позивача з даним позовом до суду.

Розглядаючи спір по суті, суд дійшов наступних висновків.

Беручи до уваги п. 11. Контракту, в редакції викладеній у Додатковій угоді № 1/1 від 29 січня 2015 р., всі спори що виникли у звязку з виконанням даного Контракту, вирішуються в господарському суді Вінницької області відповідно до законодавства України.

Так, відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами контракту від 23.05.2012 року між ними виникли зобов'язання які регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст.692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 2884820,00 руб РФ, що еквівалентно станом на день подання позову до суду 911343,49 грн. правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відтак, виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до п.1 ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РосГазКомплект" (141282, Російська федерація, Московська обл., м. Івантєєвка, вул. Толмачева, 27, офіс 123, ІПН НОМЕР_1, КПП 503801001, основний державний реєстраційний номер роз.рахунок в ВАТ «Сбєрбанк Росії» м. Москва Корольовське ОСБ 2570/0128, Кор./рах № , БІК 044525225) на користь Публічного акціонерного товариства "Барський машинобудівний завод" (23000, Вінницька обл., м. Бар, вул. Р.Люксембург, 5, Код ЗКПО 14307570, Банківські реквізити: ЗАО «Райффайзенбанк» м. Москва кор.рах 0 БІК 044525700, ІНН НОМЕР_2 рахунок № 4 ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1» для зарахування ВОД АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1» МФО 380805, рахунок № 4 код банку 200097421) заборгованості за поставлений товар 2884820 рублів РФ, що еквівалентно станом на день подання позову до суду 911343,49 грн. та 13670,16 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 27 травня 2016 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (141282, Російська федерація, Московська обл., м. Івантєєвка, вул. Толмачева, 27, офіс 123)