РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа № 902/78/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуюча суддя Сініцина Л.М.

судді Олексюк Г.Є.

Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача 1 - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" від 22.03.2016 р. на рішення господарського суду Вінницької області від 10.03.16 р. у справі № 902/78/16

за позовом ОСОБА_2

до відповідачів: 1. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля"

2. Державного реєстратора Тиврівського району управління юстиції Вінницької області.

про визнання рішення недійсним, визнання недійсним Статуту, визнання права власності та зобов'язання внести запис до ЄДРЮОФОП

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: Зінченко Д.В. - адвокат, договір та свідоцтво у справі;

відповідача 2: не з'явився.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 10.03.2016 р. у справі № 902/78/16 (суддя Маслій І.В.) з урахуванням ухвали від 17.03.2016 р. про виправлення описки, позов задоволено частково; визнано недійсними рішення загальних зборів учасників СТзОВ "Поділля", оформлені протоколом № 91 від 02.04.2015 р.; визнано недійсним Статут СТзОВ "Поділля" у новій редакції, затверджений рішенням загальних зборів учасників № 91 від 02.04.2015 р.; визнано за ОСОБА_2 право власності на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі СТзОВ "Поділля" вартістю 136500,00 грн.; в задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного реєстратора Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області про зобов'язання внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців запис про право власності ОСОБА_2 на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі СТзОВ "Поділля" відмовлено; стягнуто з СТзОВ "Поділля" на користь ОСОБА_2 4803,50 грн. витрат пов'язаних із сплатою судового збору. При прийнятті рішення суд виходив з того, що загальні збори учасників товариства від 02.04.2015 р. проведено з перевищенням повноважень, оскільки на день їх проведення особи не мали права голосу; визнання недійсним рішення загальних зборів товариства має правовим наслідком скасування змін до Статуту товариства, внесених на його підставі та поновлення попередньої редакції статуту, оскільки така вимога є похідною; позовна вимога про визнання права власності на частку у статутному капіталі є обґрунтованою, оскільки таке право не визнається та оспорюється іншими особами; зобов'язання державного реєстратора вчинити певну дію у майбутньому є самостійною вимогою і може ставитися лише у разі порушення прав позивача саме державним реєстратором.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля" звернулося з апеляційною скаргою від 22.03.2016 р. в якій просило рішення господарського суду Вінницької області від 10.03.2016 р. скасувати; прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з грубим порушенням вимог процесуального та матеріального права. Суд не в повному обсязі з'ясував всі обставини справи, для правильного вирішення спору, всебічно та повно не дослідив докази. Судом порушено вимоги закону щодо підвідомчості: до корпоративних не належать спори між набувачем права власності на частку в статутному капіталі та учасниками товариства про право власності на частку; до корпоративних не належать спори про визнання недійсними рішень органів управління юридичної особи за позовом особи, яка не є учасником. Суд, в порушення вимог процесуального законодавства, розглянув справу, що не підлягала розгляду в господарському суді, у зв'язку з цим, суд мав припинити провадження у справі відповідно до статті 80 ГПК України. Судом задоволено вимоги про визнання права власності на частку за позовом до особи, яка не була власником такої частки, не укладала правочини щодо передачі права власності на частку та не була стороною таких правочинів. Судом порушено вимоги статі 34 ГПК щодо належності та допустимості доказів. Висновок суду щодо передачі учасниками ТзОВ "Поділля" права власності на 100 % статутного капіталу ТзОВ "Поділля" позивачу, не відповідає обставинам справи. Жодних доказів передачі заяв про вихід засновників від 25.03.2015 р. до товариства позивачем надано не було. Суд неправильно встановив момент виходу учасників з товариства. Моментом виходу учасників з товариства міг бути сплив тримісячного строку з моменту подання ними товариству заяви про вихід зі складу засновників. Суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що заяви про вихід зі складу учасників товариства відкликані усіма учасниками товариства. З огляду на те, що станом на 02.04.2015 р. учасники, які подавали заяви уповноваженому представнику товариства про вихід зі складу засновників відізвали свої заяви і реєстраційні зміни не вносилися, інші учасники не подавали товариству заяви про вихід, висновок суду, що загальні збори учасників товариства від 02.04.2015 р. проведено з перевищенням повноважень, оскільки на день їх проведення особи не мали права голосу, є безпідставним та не відповідає обставинам справи. Суд безпідставно вказав, що станом 02.04.15 р. позивач набув права власності на частку. Заяви про вихід зі складу засновників на момент проведення зборів засновників 25.03.2015 р. ще не існували і на засіданні зборів засновників не розглядались. На зборах засновників 25.03.2015 р. рішення про передачу прав розпорядження та володіння часткою у статутному капіталі СТзОВ "Поділля" кожного із засновників було прийнято лише на підставі усного повідомлення про намір передачі своїх часток, у зв'язку з чим збори ухвалили рішення про передачу прав ОСОБА_2 В матеріалах справи відсутні докази укладення правочину щодо передачі права власності на частку позивачу, а так само відсутнє рішення про передачу прав. Висновок суду, що заява про вихід є одностороннім правочином, що спрямований на припинення цивільних прав та обов'язків та передачу їх іншій особі, не відповідає вимогам законодавства за тих обставин, що у разі виходу з товариства учасник втрачає будь які права на управління і отримує лише право вимоги сплати вартості частки. Суд безпідставно зробив висновок про те, що позивач став учасником товариства після отримання заяв учасників про вихід зі складу засновників та передачу своєї частки іншому учаснику. На момент проведення зборів СТзОВ "Поділля" 02.04.2015 р. питання щодо включення ОСОБА_2 до складу учасників СТзОВ "Поділля" не розглядалися, тобто вона не була ні власником часток ні учасником товариства. Таким чином, є безпідставним висновок суду, що рішенням зборів засновників від 02.04.2015 р. оформленим протоколом № 91 було порушено право позивачки як єдиного засновника. Зважаючи на наявність у засновників станом на 02.04.2015 р. права власності на 100 % статутного капіталу товариства та перебування їх у складі учасників, висновок суду про те, що рішення загальних зборів учасників товариства від 02.04.15 р. є недійсними, у зв'язку з проведенням зборів за відсутності кворуму, є хибним. Суд свідомо не зазначив всі доводи та заперечення відповідача 1 проти позовної заяви, а також надані додаткові пояснення у судовому засіданні 10.03.2016 р. з обґрунтуванням своїх заперечень постановою пленуму ВГСУ № 4 від 25.02.2016 р.

Позивач - ОСОБА_2, у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити рішення господарського суду Вінницької області від 10.03.2016 р. у справі № 902/78/16 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга не містить жодних доводів, які б спростовували законність та обґрунтованість рішення господарського суду. Рішення прийнято з врахуванням всіх обставин справи. Суд повно та всебічно дослідив усі докази та прийняв законне і обґрунтоване рішення. Доводи апелянта, щодо підвідомчості є безпідставними. Оскільки даний спір виник між новим учасником товариства ОСОБА_2 та учасниками товариства, які не визнають право позивача на управління товариством, як наслідок набуття ним 100 % частки у статутному капіталі СТзОВ, спір є корпоративним. Враховуючи постанову ВСУ від 24.10.2008 р. та постанову пленуму ВГСУ від 25.02.2016 р. № 4, незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (засновник, акціонер, член) юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то він має право подати відповідний позов. Такий спір підвідомчий господарським судам і підлягає вирішенню у загальному порядку. Даний спір є корпоративним, оскільки є наявність рішення зборів, а саме протоколу № 89 від 25.03.2015 р. на підставі якого ОСОБА_2 набула права власності на частку у статутному капіталі СТзОВ. Протокол № 89 від 25.03.2015 р. про розгляд питань про вихід всіх восьми учасників та передачу 100 % корпоративних прав на користь ОСОБА_2 є легітимним, що підтверджується рішенням господарського суду Вінницької області від 17.07.2015 р. у справі № 902/719/15, яке 08.12.2015 р. залишено в силі постановою ВГСУ. На загальних зборах, які відбулися 25.03.2015 р. усі учасники надали свою згоду на відчуження частки третій особі. На виконання вказаного рішення зборів, усі учасники написали нотаріально посвідчені заяви про вихід із складу учасників товариства та передачу їх часток на користь позивача, тобто вчинено відповідні правочини, щодо передачі корпоративних прав третій особі. ОСОБА_2 стала єдиним учасником ТзОВ. Остання набула права власності не в порядку спадкування чи на підставі договору купівлі-продажу чи міні, що зробило б її лише набувачем, а саме на підставі рішення самих учасників товариства, що виключає необхідність винесення додаткового рішення інших учасників про включення ОСОБА_2 до складу учасників, адже вона стала єдиним учасником і здійснення нею її корпоративних прав не залежить від волі інших учасників. 13.05.2015 р. державним реєстратором внесені записи до ЄДРЮОФОП про зміни складу засновників СТзОВ "Поділля" та відомостей про юридичну особу, зокрема, щодо ОСОБА_2 як про учасника товариства. Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо того, що позов подано особою, що не була учасником товариства, оскільки, ніби то необхідно було прийняти рішення про прийняття ОСОБА_2 до складу учасників. Право власності на частку у статутному капіталі набуто на підставі рішення оформленого протоколом № 89, оцінка прийняття якого надана господарськими судами усіх інстанцій у справі № 902/719/15. Відповідно, у даній справі не можна вказувати як на підставу для відмови у позові, на обставини які мали доводитися позивачем у справі № 902/719/15. ОСОБА_2 набула 100 % частки у статутному капіталі ТзОВ, як третя особа, що не йде в розріз з положеннями Статуту. Спосіб набуття останньою статусу учасника СТзОВ не пов'язаний з необхідністю включення її до складу учасників. Тобто, застосований інший механізм набуття корпоративних прав. Твердження апелянта, що позивачем неправильно сформовано склад відповідачів, оскільки ніби то ОСОБА_2 не укладала жодних правочинів щодо набуття частки у статутному капіталі є безпідставними, оскільки СТзОВ "Поділля" у складі учасників, що не погоджується з рішенням оформленим протоколом № 89 прийняло рішення, що оформлено протоколом № 91, яким незаконно визнали недійсним попередній протокол та затвердили нову редакцію статуту товариства, а також у справах, предметом у яких є корпоративний спір, участь державного реєстратора є необхідною та доцільною для належного захисту прав позивача. Позивач не вбачає необхідності залучення до справи інших учасників товариства, чи то в якості відповідачів чи третіх осіб, оскільки ОСОБА_2 набула право власності на частку у статному капіталі товариства не по договору купівлі-продажу укладеного з кожним із 8 учасників товариства, а на підставі рішення загальних зборів таких учасників, як колегіального органу, відповідно по аналогії відповідачем у даній справі було визначено саме СТзОВ "Поділля". Право користування нерозривно пов'язано з правом володіння, а відтак набуваючи право володіння позивач і набула право користування вказаною часткою, через управління товариством. Судом обґрунтовано не досліджувались обставини щодо передачі заяв оскільки вказані обставини були встановлені рішенням у господарській справі № 902/719/15, що звільняє їх від доказування на підставі статті 35 ГПК України. 02.04.2015 р. збори були проведені особами які добровільно, з власної волі, 25.03.2015 р. подали заяви про передачу своїх прав на участь у товаристві ОСОБА_2 Наявність поряд з цим заяв від 02.04.2015 р. про відкликання заяв від 25.03.2015 р. не може вважатись належним способом набуття прав на частку у статутному капіталі, та не може свідчити про те що попередні 8 учасників повернули належні їм раніше корпоративні права та не вийшли з товариства. Такі заяви е безпідставними. Чинним законодавством не передбачено право учасника товариства відмовитися від використаного ним раніше права вийти з товариства. Вихід учасника з товариства зумовлює припинення корпоративних відносин між учасником і товариством. Отже, учасники товариства припинили свою участь у товаристві 25.03.2015 р., а тому збори що відбулися 02.04.2015 р. та рішення, що на них приймались проведено та прийнято з перевищенням повноважень, оскільки на день їх проведення особи не мали права голосу та втратили статус учасників товариства та право на участь в управлінні. Отже, вчинені в подальшому ними правочини та заяви щодо корпоративних прав СТзОВ "Поділля" та розглянуті за їх участі рішення товариства після виходу зі складу цих учасників, є недійсними. Цивільним кодексом України не встановлено обмежень щодо форми "правопередавального" документу. Ним може бути як договір купівлі-продажу, так і заява про перехід чи передачу частки учасника у статутному капіталі товариства та, відповідно, рішення зборів учасників товариства. Зазначені заяви мають всі ознаки одностороннього правочину; наявність заяв учасників та рішення оформлене протоколом № 89, підтверджує юридичний факт - перехід права.

Відповідач 2 - Державний реєстратор Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався, явку представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду) (а.с.85, т.ІІ).

24.05.2016 р. на електронну пошту Рівненського апеляційного господарського суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання, в якому представник, керуючись статтею 78 ГПК України, просив надати додатковий час для подання додаткових доказів, що стосуються предмету спору, в зв'язку з чим судове засідання відкласти на іншу дату.

25.05.2016 р. на адресу суду надійшов оригінал вказаного клопотання в паперовій формі.

Представник апелянта в судовому засіданні дане клопотання заперечив.

Колегія суддів порадившись, клопотання відхилила.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Представник відповідача 1 (апелянта) в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в ній; пояснив, що право власності набувається виключно на підставі двостороннього правочину, рішення загальних зборів учасників СТзОВ "Поділля" не є правочином; з протоколу № 89 від 25.03.2015 р. вбачається, що прийнято рішення про намір в майбутньому передати право володіння та розпорядження, але без права власності; рішення зборів про виключення учасників і вступ ОСОБА_2 не приймалося; просив апеляційну скаргу задоволити, а рішення господарського суду Вінницької області скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Заслухавши пояснення представника відповідача 1; розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу; перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.05.2016 р. на електронну пошту Рівненського апеляційного господарського суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу для подання додаткових доказів, в якому представник, керуючись статтею 78 ГПК України просив надати додатковий час для подання додаткових доказів, що стосуються предмету спору, у зв'язку з чим судове засідання відкласти на іншу дату.

25.05.2016 р. на адресу суду надійшов оригінал вказаного клопотання в паперовій формі.

Подане клопотання є необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Підпунктом 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, зокрема, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Відповідно до абзацу 4 пункту 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України", з подальшими змінами та доповненнями, норми ГПК щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім передбаченого статтею 24 ГПК права залучати до участі у справі іншого відповідача, здійснити за згодою позивача заміну первісного відповідача належним відповідачем та зазначеного у статті 27 ГПК права залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Апеляційна інстанція не застосовує положення ГПК щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову.

Отже, правила, які встановлено тільки для розгляду справ у першій інстанції, застосуванню апеляційним судом не підлягають.

Обґрунтування клопотання позивача про відкладення розгляду справи та надання додаткового часу для подання доказів у справі базується на статті 78 ГПК України, якою унормовано питання щодо відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем та затвердження мирової угоди сторін.

Однак, апеляційна інстанція не наділена повноваженнями застосовувати положення статті 78 ГПК щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову.

Таким чином, враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, двомісячний строк розгляду апеляційної скарги згідно статті 102 ГПК України закінчується 30.05.2016 р., клопотання про відкладення розгляду справи та надання додаткового часу для подання доказів в порядку статті 78 ГПК України є безпідставним, а неявка представника позивача у судове засідання не перешкоджає вирішенню даного спору, колегія суддів прийшла до висновку, що дане клопотання до задоволення не підлягає.

Згідно статті 1 Статуту Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" (далі СТзОВ "Поділля"), затвердженого зборами засновників, оформлених протоколом № 46 від 10.08.2011 р., СТзОВ "Поділля" створене згідно з рішенням засновників - протокол зборів засновників № 1 від 13 грудня 2002 року шляхом об'єднання їх майнових та грошових внесків для вирішення завдань, поставлених засновниками і зафіксованих в установчих документах. Засновниками Товариства є: громадянин України ОСОБА_4; громадянин України ОСОБА_5; громадянка України ОСОБА_6; громадянин України ОСОБА_7; громадянка України ОСОБА_8; громадянин України ОСОБА_9; громадянин України ОСОБА_10; громадянин України ОСОБА_11 (а.с.13-17, 213-221, т.І).

Статтею 6 Статуту передбачено, що статутний капітал товариства становить 136500 грн. та формується за рахунок внесків засновників: ОСОБА_4 - 17062,50 грн., що складає 12,5 % статутного капіталу; ОСОБА_5 - 17062,50 грн., що складає 12,5 % статутного капіталу; ОСОБА_6 - 17062,50 грн., що складає 12,5 % статутного капіталу; ОСОБА_7 - 17062,50 грн., що складає 12,5 % статутного капіталу; ОСОБА_8 - 17062,50 грн., що складає 12,5 % статутного капіталу; ОСОБА_9 - 17062,50 грн., що складає 12,5 % статутного капіталу; ОСОБА_10 - 17062,50 грн., що складає 12,5 % статутного капіталу; ОСОБА_11 - 17062,50 грн., що складає 12,5 % статутного капіталу (пункти 6.1, 6.2 Статуту).

Відповідно до пункту 6.6 статті 6 Статуту засновник товариства може за згодою решти засновників уступити свою частку (її частину) одному чи кільком засновникам товариства або третім особам. Засновники товариства користуються переважним правом придбання частки (її частини) засновника, який її уступив, пропорційно їх часткам у статутному капіталі товариства або в іншому погодженому між ними розмірі. При передачі частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх прав та обов'язків, що належали засновнику, який уступив її повністю або частково. Частка засновника товариства після повного внесення ним вкладу може бути придбана самим товариством. В цьому випадку воно зобов'язано передати її іншим засновникам або третім особам у строк, що не перевищує одного року. Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму у вищому органі товариства провадяться без урахування частки, придбаної товариством.

Вищим органом управління товариства є збори засновників які складаються з засновників (призначених засновниками представників) (стаття 8 Статуту).

Згідно підпункту о) пункту 8.11 статті 8 Статуту до компетенції зборів засновників товариства належить прийняття рішень про зміну числа засновників і визначення їх часток у статутному капіталі, прийняття і виключення засновників, вирішення питань про придбання товариством частки засновника.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2015 р. проведено збори засновників СТзОВ "Поділля", оформлені протоколом № 89, з порядком денним "Про передачу права власності на частку у статутному капіталі СТзОВ "Поділля" (а.с.26, т.І, а.с.96, т.ІІ).

На даних зборах прийнято рішення: "Передати всі права розпорядження та володіння часткою у статутному капіталі СТзОВ "Поділля" кожного із засновників в розмірі 12,5 %, а разом 100 % статутного капіталу, ОСОБА_2".

Даний протокол підписаний всіма 8 учасниками і ОСОБА_2 та скріплений печаткою товариства.

25.03.2015 р. всі засновники товариства склали та нотаріально посвідчили заяви в яких просили вивести їх зі складу засновників (учасників) товариства за власним бажанням та зазначили, що припиняючи свою участь у товаристві за взаємною згодою, передають весь належний їм внесок у статутному капіталі цього товариства на користь ОСОБА_2, з дотриманням вимог чинного законодавства щодо процедури юридичного оформлення переходу до правонаступників відповідних прав на умовах, які були попередньо узгоджені (а.с.18-25, т.І, а.с.87-94, т.ІІ).

В подальшому, рішенням господарського суду Вінницької області від 17.07.2015 р. у справі № 902/719/15, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2015 р. було відмовлено в позові ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_6 до СТзОВ "Поділля" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом № 89 від 25.03.2015 р. (а.с.29-42, т.І97-109, т.ІІ).

Даним рішенням встановлено, що на зборах засновників були присутні всі засновники товариства та ОСОБА_2; за результатами зборів засновників прийнято рішення про передачу всіх прав розпорядження та володіння часткою у статутному капіталі товариства кожного із засновників в розмірі 12,5 %, а разом 100 % статутного капіталу ОСОБА_2 Цього ж дня, всі засновники товариства склали та нотаріально посвідчили заяви в яких просили вивести їх зі складу засновників (учасників) товариства за власним бажанням. Всі належні їм внески в Статутному капіталі товариства передають на користь ОСОБА_2 Відповідно до пояснень засновників товариства, відібраних в судовому засіданні 16.07.2015 р. (протокол судового засідання від 16.07.2015 р.), заяви складено після проведення зборів. Наведена обставина підтверджується і представником відповідача. Засновники: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 пояснили, що передали свої заяви директору товариства ОСОБА_10. Засновники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стверджували, що свої заяви передали дружині ОСОБА_10 для передачі ОСОБА_2. ОСОБА_10, в свою чергу, стверджував, що свою заяву передав безпосередньо ОСОБА_2. Рішення про проведення зборів 25.03.2015 р. прийнято всіма засновниками товариства, факт присутності позивачів на загальних зборах учасників товариства підтверджує протокол реєстрації учасників від 25.03.2015 р. та протокол № 89 від 25.03.2015 р., згідно з якими, останні підписали їх, та визнається сторонами у справі і засновниками товариства (а.с.33, 35, т.І).

31.03.2015 р. та 01.04.2015 р. всіма 8 учасниками СТзОВ "Поділля" складено та нотаріально посвідчено заяви про відкликання своїх заяв про вихід зі складу засновників (учасників) СТзОВ "Поділля" за власним бажанням, підпис на яких був засвідчений нотаріусом 25.03.2015 р. (а.с.52-59, т.І).

02.04.2015 р. цими ж учасниками товариства проведено збори засновників СТзОВ "Поділля", оформлені протоколом № 91, на яких прийнято та розглянуто нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 від 01.04.2015 р. та заяви ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 від 31.03.2015 р. про відкликання заяв від 25.03.2015 р. про передачу корпоративних прав ОСОБА_2 (а.с.52-59, 240-241, т.І).

На вказаних зборах прийнято рішення про: припинення дії та скасування протоколу загальних зборів від 25.03.2015 р. № 89; виключення із складу засновників із передачею права власності на частку у статутному капіталі підприємства засновників товариства ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_11 по 12.5 % кожного, а разом 50 % на користь юридичної особи СТзОВ "Поділля" (а.с.48-51, т.І); внесено зміни та доповнення до Статуту товариства, а саме, викладено пункт 8.12 Статуту в новій редакції, та затверджено нову редакцію СТзОВ "Поділля".

Того ж дня, 02.04.2015 р., затверджено нову редакцію Статуту із зміненим складом учасників (а.с.202-209, 242-247, т.І) та на підставі рішення загальних зборів, державним реєстратором внесено відповідні зміни до державного реєстру (а.с.210-212, т.І).

У свою чергу, 13.05.2015 р. ОСОБА_2 проведено загальні збори учасників СТзОВ "Поділля", оформлені протоколом № 2, на яких було розглянуто питання про прийняття до складу іншого учасника, про розподіл статутного капіталу та внесення змін до Статуту (а.с.144-145, т.І).

На підставі даного рішення загальних зборів, державним реєстратором 13.05.15 р. було внесено зміни у реєстрі щодо засновників товариства, а саме: засновниками товариства стали ОСОБА_2 та ОСОБА_12 з часткою статутного капіталу по 50 % у кожного (а.с.149-155, т.І).

Однак, в Статуті, зареєстрованому 13.05.2015 р. засновниками зазначено тільки ОСОБА_2 (а.с.43-47, т.І).

У подальшому рішенням зборів учасників СТзОВ "Поділля" від 17.05.2015 р., оформлених протоколом № 3, на підставі заяви ОСОБА_12 останнього виключено зі складу засновників та включено ОСОБА_13 (а.с.146-148, т.І).

На підставі даного рішення зборів, 18.05.2015 р. державним реєстратором внесено відповідні зміни до реєстру (а.с.156-158, т.І). Доказів про внесення змін до Статуту на підставі рішення від 17.05.2015 р. матеріали справи не містять.

Однак, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.2015 р. у справі № 802/1393/15-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 р., частково задоволено позов ОСОБА_10 до Державного реєстратора, визнано протиправними дії державного реєстратора реєстраційної служби, що полягають у видаленні з Єдиного державного реєстру запису від 02.04.2015 р. та у внесенні записів від 13.05.2015 р.; зобов'язано державного реєстратора скасувати у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записи щодо СТзОВ "Поділля" від 13.05.2015 р. про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників, про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах (а.с.113-132, т.І).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.11.2015 р. у справі № 802/3897/15-а задоволено позов ОСОБА_10 до Державного реєстратора, визнано протиправними дії державного реєстратора реєстраційної служби, що полягають у проведенні реєстраційних дій від 18.05.2015 р. про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи та про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; зобов'язано державного реєстратора скасувати у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записи щодо СТзОВ "Поділля" від 18.05.2015 р. про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах (а.с.133-137, т.І).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2015 р. у справі № 802/3897/15-а частково задоволено апеляційну скаргу СТзОВ "Поділля", постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30.11.2015 р. у справі № 802/3897/15-а скасовано, прийнято нову постанову, якою зобов'язано державного реєстратора скасувати у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записи щодо СТзОВ "Поділля" від 18.05.2015 р. про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах, в іншій частині позову відмовлено (а.с.138-143, т.І).

Як вбачається з Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.01.2016 р., на 28.01.2016 р. та на 01.02.2016 р., в реєстр внесено записи про скасування записів від 13.05.2015 р. та від 18.05.2015 р. (а.с.159-185, т.І).

Згідно частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

26.01.2016 р. ОСОБА_2 звернулася до господарського суду Вінницької області з позовом до СТзОВ "Поділля" про визнання недійсним рішення зборів засновників, оформлене протоколом № 91 від 02.04.2015 р.; визнання недійсним Статуту СТзОВ "Поділля" в новій редакції, що оформлений протоколом № 91 від 02.04.2015 р.; про визнання права власності за ОСОБА_2 на частку у статутному капіталі СТзОВ "Поділля" у розмірі 100 % вартістю 136500,00 грн.; про зобов'язання Державного реєстратора Таврійського районного управління юстиції Вінницької області та/або посадову особу, яка виконує його функції, внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідний запис про право власності ОСОБА_2 на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі СТзОВ "Поділля", що становить 136500,00 грн. (а.с.3-6, т.І).

Відповідно до пункту 1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 р. № 4 господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів. При визначенні підвідомчості справ цієї категорії судам слід враховувати, що з огляду на системний аналіз положень статті 84 ЦК України, частини п'ятої статті 63, частин першої та третьої статті 167 ГК України, Закону України "Про господарські товариства", Закону України "Про акціонерні товариства", статей 1, 19 і частин першої, шостої статті 20 Закону України "Про фермерське господарство", статей 6, 8, 19 та 21 Закону України "Про кооперацію" корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб.

Аналогічні приписи містяться у пункті 6 постанови пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", згідно якого усі спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язані зі здійсненням ними корпоративних прав та виконанням обов'язків учасника господарського товариства, на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК підвідомчі (підсудні) господарським судам незалежно від суб'єктного складу учасників спору.

Відповідно до частини 1 статті 167 Господарського кодексу України (далі ГК України) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Частиною 1 статті 60 Закону України "Про господарські товариства" від 19.09.1991 р., в редакції, чинній станом на день проведення зборів товариства 02.04.2015 р., передбачено, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Згідно частини 1 статті 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з товариства.

Відповідно до частин 1 статті 116 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 88 ГК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчими документами товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку зі складу товариства.

Учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом (частина 1 статті 148 ЦК України).

Згідно пункту 28 постанови пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 р. учасник ТзОВ чи ТзДВ вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства; вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.

Пунктом 4.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" визначено, що під час вирішення спорів, пов'язаних з виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до статті 148 ЦК України та статті 10 Закону України "Про господарські товариства" учасник ТзОВ (ТзДВ) має право у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням загальних зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є такими, що суперечать чинному законодавству. Встановлюючи момент виходу учасника з товариства, господарським судам слід враховувати, що таким моментом є дата спливу строку передбаченого частиною першою статті 148 ЦК України, або інша дата визначена з дотриманням вимог цієї норми ЦК України.

Вихід учасника з товариства породжує певні правові наслідки, зокрема, припинення корпоративних правовідносин між учасником і товариством.

З моменту виходу учасник втрачає право брати участь в управлінні товариством (право голосу на зборах) і право отримувати частину прибутку від діяльності товариства. Оскільки вихід з товариства призводить до фактичних змін складу учасників, виконавчий орган повинен скликати збори учасників для затвердження змін до установчих документів.

Збори не вирішують питання про вихід учасника, і його явка на збори не обов'язкова. Збори лише враховують цей факт і на виконання вимог закону зобов'язані затвердити зміни до установчих документів та подання їх на державну реєстрацію.

Оскільки вихід з товариства призводить до фактичних змін складу учасників, виконавчий орган повинен скликати збори учасників для затвердження змін до установчих документів.

Відповідно до пункту 4.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" відкликання заяви про вихід після її отримання товариством допускається лише за згодою самого товариства та у разі, якщо відповідні зміни у складі учасників товариства не пройшли державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та з Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 13.05.2015 р., на 11.01.2016 р.. на 27.01.2016 р., на 28.01.2016 р. та на 01.02.2016 р., в період з дня складання всіма 8 учасниками і передачі їх керівництву (25.03.2015 р.) заяв про вихід зі складу засновників та до складання заяв 31.03.2015 р. та 01.04.2015 р. про відкликання заяв про вихід зі складу засновників і проведення зборів 02.04.2015 р., збори для затвердження змін до установчих документів не скликалися, зміни у складі учасників СТзОВ "Поділля" не пройшли державної реєстрації (а.с.70-73, 149-155, 159-185, т.І).

Тобто, враховуючи норми ЦК України, Закону України "Про господарські товариства" та пункту 4.16 постанови пленуму ВГСУ № 4 від 25.02.2016 р., збори 02.04.2015 р. були проведені діючими учасниками товариства.

Згідно пунктів 2.12, 2.13, 2.14 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. Під час розгляду відповідних справ господарські суди мають враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з порушенням прямих вказівок закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України "Про господарські товариства", статті 41 та 42 Закону України "Про акціонерні товариства", стаття 15 Закону України "Про кооперацію"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України "Про акціонерні товариства"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п'ята статті 61 Закону України "Про господарські товариства"); відсутність протоколу загальних зборів ТзОВ (частина шоста статті 60 Закону України "Про господарські товариства"); відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України "Про акціонерні товариства"). Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення. Рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства", статтею 35 Закону України "Про акціонерні товариства", статтею 15 Закону України "Про кооперацію".

Як вбачається з протоколу засідання реєстраційної комісії про підсумки реєстрації учасників, що прибули на загальні збори засновників СТзОВ "Поділля" 02.04.2015 р., загальна кількість осіб, що зареєструвалися для участі в зборах - 8, наявність кворуму 100 % (а.с.200, 240, т.І), всі 8 учасників приймали участь у зборах, усі голосували одноголосно по всіх питаннях порядку денного, тобто, рішення приймалися за наявністю кворуму (а.с.201, 241, т.І).

Враховуючи вищевикладене, підстави для визнання рішень зборів засновників, оформлених протоколом № 91 від 02.04.2015 р., недійсними відсутні.

Крім того, відповідно до пункту 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" право власності на частку в статутному капіталі ТзОВ або ТзДВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін (стаття 363 ЦК України). Набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ до ТзОВ. Право участі у ТзОВ або ТзДВ є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв'язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається. Право безпосередньої участі у ТзОВ або ТзДВ третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства.

Як вбачається з матеріалів справи та відзиву позивача на апеляційну скаргу, рішення загальних зборів про вступ ОСОБА_2 до СТзОВ "Поділля" не приймалося, а отже статусу учасника товариства станом на 02.04.2015 р. вона не набула.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на частку, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок відчуження частки учасника у статутному капіталі ТзОВ передбачений статтею 147 ЦК Україи та статтею 53 Закону України "Про господарські товариства".

Згідно частин 1, 2 статті 147 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Частинами 1, 2 статті 53 Закону України "Про господарські товариства" учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За загальним правилом частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача з моменту укладення договору (стаття 638 ЦК). Інше правило може бути встановлено договором про відчуження частки або окремою домовленістю відчужувача і набувача.

Згідно статті 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Частинами 1.3 статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Як встановлено матеріалами справи, будь-які договори про відчуження часток у статутному капіталі СТзОВ "Поділля" між його учасниками та ОСОБА_2 не укладалися.

Посилання позивача на заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про передачу їй належного внеску у статутному капіталі СТОВ "Поділля", як на підставу набуття права власності, колегією суддів відхиляється, оскільки, набуття права власності на корпоративні права (частка в товаристві з обмеженою відповідальністю) відрізняється від класичного розуміння прав власності. Виникнення у особи власне корпоративних прав пов'язується з реєстрацією змін до установчих документів та вчинення відповідних дій, які обумовлюють набуття корпоративних прав. За цих умов покупець не набуває корпоративні права на частку в статутному капіталі з моменту укладання відповідної угоди про відчуження (відступ) частки, тому що таке набуття потребує вчинення додаткових дій, а саме: затвердження загальними зборами товариства відчуження (відступ) частки у статутному капіталі та проведення відповідних реєстраційних дій, пов'язаних з реєстрацією змін до Статуту. Сам по собі намір про передачу частки у статутному капіталі, оформлений нотаріальною заявою, не породжує права на цю частку (до такого висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 14.01.2008 р. у справі № к17/113-07).

Крім того, як вбачається з даних заяв, частки в статутному капіталі учасниками ОСОБА_2 не передавалися. В заявах зазначено про передачу учасниками належного їм внеску в статутному капіталі товариства.

Так, відповідно до частини 1 статті 144 ЦК України із вкладів (внесків) учасників товариства складається статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю; розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів, а корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Враховуючи викладене, позовна вимога про визнання права власності на частку у статутному капіталі товариства є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

До того ж, як вбачається з рішення загальних зборів учасників товариства № 89 від 25.03.2015 р., на зборах розглядалося питання: про боргові зобов'язання товариства та погашення заборгованості шляхом передачі кожним із засновників частки у статутному капіталі СТОВ "Поділля" ОСОБА_2, однак, згідно частини 2 статті 140 ЦК України учасники товариства з обмеженою відповідальністю не відповідають за його зобов'язаннями і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості своїх вкладів.

Щодо вимоги про визнання недійсним Статуту в новій редакції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 13, 14 постанови пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", відповідно до вимог статей 88, 143, 154 ЦК, статей 57, 82 ГК, статей 4, 37, 51, 65, 67, 76 Закону "Про господарські товариства", статей 27, 30 Закону про державну реєстрацію, суди вправі визнати недійсними установчі документи товариства за одночасної наявності таких умов: на момент розгляду справи установчі документи не відповідають вимогам законодавства; порушення, допущені при прийнятті та затвердженні установчих документів, не можуть бути усунені; відповідні положення установчих документів порушують права чи охоронювані законом інтереси позивача. При вирішенні спорів про визнання установчих документів господарського товариства недійсними господарським судам необхідно розмежовувати правову природу статуту та установчого (засновницького) договору товариства. Статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 ГК є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту. Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Пунктами 5.1, 5.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" передбачено, що під час вирішення корпоративних спорів про визнання недійсними установчих документів господарські суди повинні виходити з того, що затвердження установчого документа є необхідною дією у процесі створення юридичної особи. Тому під час визначення підстав для визнання установчих документів недійсними господарським судам слід керуватися пунктом 2 частини першої статті 110 ЦК України. З урахуванням положень цієї норми підставами для прийняття рішення про визнання недійсними установчих документів є порушення закону, які не можуть бути усунуті. Такою підставою може бути відсутність в установчих документах тих відомостей, які згідно із законом повинні обов'язково в них міститися, зокрема, визначені статтями 88, 120, 134, 143, 151, 154 ЦК України, статтями 57, 82 ГК України, статтями 4, 51, 65, 67, 76 Закону України "Про господарські товариства", статтею 13 Закону України "Про акціонерні товариства". Під час розгляду справ про визнання недійсними установчих документів господарським судам слід виходити з того, що статут є локальним нормативним актом, а не правочином, тому до нього не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину.

Вимоги про визнання недійсними установчих документів, як правило, розглядаються господарським судом у справах, у яких вирішуються спори про визнання недійсними (про скасування) рішень загальних зборів учасників (акціонерів) господарського товариства, якими ці установчі документи затверджувались (вносились зміни до установчих документів), а отже є похідними вимогами від вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів про затвердження змін до установчих документів (нових редакцій статуту господарського товариства) (довідка за результатами узагальнення судової практики вирішення спорів про корпоративне управління та реалізацію корпоративних прав від 01.02.2014 р.).

Враховуючи наведене та те, що підстав для визнання недійсним рішення загальних зборів від 02.04.2015 р., яким були внесені зміни до Статуту товариства і затверджено його в новій редакції, колегія судів приходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним Статуту СТзОВ "Поділля" в новій редакції, затвердженій рішенням загальних зборів від 02.04.2015 р. оформлених протоколом № 91, задоволенню не підлягає.

За наведених обставин, господарський суд Вінницької області передчасно прийшов до висновку про законність, обґрунтованість та підставність позовних вимог в частині визнання недійсними рішень загальних зборів учасників СТзОВ "Поділля", про визнання недійсним Статуту СТзОВ "Поділля" у новій редакції та про визнання за ОСОБА_2 права власності на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі СТзОВ "Поділля".

Разом з тим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання державного реєстратора внести до ЄДРЮОФОП запис про право власності ОСОБА_2 на частку у товаристві.

Згідно статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивачем не надано жодного доказу про порушення його прав державним реєстратором.

Похідною вимогою є вимога про скасування державної реєстрації у разі визнання недійсним рішення загальних зборів, на підставі якого таку реєстрацію було вчинено.

У свою чергу зобов'язання державного реєстратора вчинити певну дію у майбутньому є самостійною вимогою і може ставитися лише у разі порушення прав позивача саме державним реєстратором.

За наведених обставин, господарським судом Вінницької області правомірно відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання державного реєстратора внести до реєстру запис про право власності ОСОБА_2 на частку у товаристві, у зв'язку з відсутністю доказів порушеного права позивача у частині державної реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного рішення судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та зроблено передчасні висновки, що призвело до прийняття неправильного рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до СТзОВ "Поділля" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників СТзОВ "Поділля", оформлені протоколом № 91 від 02.04.2015 р., визнання недійсним Статуту СТзОВ "Поділля" у новій редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників № 91 від 02.04.2015 р.; визнання за ОСОБА_2 права власності на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі СТзОВ "Поділля" вартістю 136500,00 грн.

Отже, в позові ОСОБА_2 в цій частині слід відмовити.

Рішення в цій частині підлягає скасуванню.

В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (пункти 1, 3, 4 частини 1 статті 104 ГПК України).

На підставі викладеного, апеляційна скарга відповідача 1 - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" від 22.03.2016 р. підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду Вінницької області від 10.03.2016 р. у справі № 902/78/16 підлягає скасуванню в частині визнання недійсними рішень загальних зборів учасників СТзОВ "Поділля" оформлені протоколом № 91 від 02.04.2015 р.; визнання недійсним Статуту СТзОВ "Поділля" у новій редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників № 91 від 02.04.2015 р.; визнання за ОСОБА_2 права власності на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі СТОВ "Поділля" вартістю 136500,00 грн., а також в частині стягнення витрат на сплату судового збору з відповідача 1 на користь позивача в сумі 4803,50 грн.

Оскільки, колегія суддів за результатами розгляду апеляційної скарги, прийшла до висновку, про часткове скасування рішення та часткове задоволення апеляційної скарги, необхідно розподілити судовий збір згідно статті 49 ГПК України пропорційно розміру задоволених вимог та стягнути з позивача на користь відповідача 1 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 5283 грн. 85 коп.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача 1 - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" від 22.03.2016 р. задоволити частково.

Рішення господарського суду Вінницької області від 10.03.2016 р. у справі № 902/78/16 скасувати в частині визнання недійсними рішень загальних зборів учасників СТзОВ "Поділля" (), оформлених протоколом № 91 від 02.04.2015 р.; визнання недійсним Статуту СТзОВ "Поділля" () у новій редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників № 91 від 02.04.2015 р.; визнання за ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) права власності на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі СТОВ "Поділля" () вартістю 136500,00 грн. та в частині стягнення витрат на сплату судового збору в сумі 4803,50 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників СТОВ "Поділля" (), оформлених протоколом № 91 від 02.04.2015 р.; про визнання недійсним Статуту СТзОВ "Поділля" () у новій редакції, затвердженій рішенням загальних зборів учасників № 91 від 02.04.2015 р.; про визнання за ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) права власності на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" () вартістю 136500,00 грн., відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" (23340, Вінницька область, Тиврівський район, с. Строїнці, вул.50-річчя Жовтня, буд. 8, ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 5283 грн. 85 коп.

Господарському суду Вінницької області на виконання постанови видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Л.М. Сініцина

Судді Г.Є. Олексюк

І.В. Розізнана