ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 р. Справа № 909/398/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В., секретар судового засідання Мартиненко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: комунального підприємства "Водотеплосервіс", вул. Окружна, 8, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300,

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, Шевченківський район, м. Київ, 01601,

про визнання недійсним п. 9.3 договору купівлі-продажу природного газу №969/14-КП-15 від 24.01.2014,

за участю:

від позивача: представник ОСОБА_1, НОМЕР_1 від 05.11.2008, довіреність №671 від 06.05.2016,

від відповідача: представник ОСОБА_2, посвідчення №1778 від 29.08.2014, довіреність №14-182 від 15.07.2014,

встановив:

Комунальним підприємством "Водотеплосервіс" Калуської міської ради заявлено позов до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним п. 9.3 договору купівлі-продажу природного газу №969/14-КП-15 від 24.01.2014.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 24.01.2014 між КП "Водотеплосервіс" Калуської міської ради, як покупцем, та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як продавцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу №969/14-КП-15 від 24.01.2014. Зазначає, що п. 9.3 даного договору встановлений строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором, в тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, тривалістю в п'ять років. Вважає, що дане положення суперечить приписам чинного законодавства, зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України. Свою позицію обґрунтовує положеннями ст.ст. 203, 215, 256, 258-261, 266, 655, 712 ЦК України, ст. ст. 223, 232, 265, 269 ГК України.

Аналогічні пояснення представник позивача надав в судовому засіданні.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав, однак, його представник в судовому засідання проти позову заперечив. Вказав, що оспорювана умова договору узгоджується з ч. 1 ст. 259 ЦК України, відповідно до якої позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, суд встановив наступне.

24.01.2014 між комунальним підприємством "Водотеплосервіс" Калуської міської ради, як покупцем, та публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як продавцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу №969/14-КП-15 (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені в ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (п. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (п. 6). Недодержання даних вимог згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу №969/14-КП-15 від 24.01.2014, в п. 9.3 якого сторони встановили позовну давність, в тому числі щодо вимог про стягнення пені, тривалістю у 5 років.

Позивач посилається на те, що дану умову договору слід визнати недійсною на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, як таку, що суперечить п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Вказаною нормою встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

ОСОБА_2, в ч. 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як роз'яснено в постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013, за правилами ч. 1 ст. 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності (п. 3.3).

Таким чином, сторони, підписавши договір купівлі-продажу природного газу №969/14-КП-15 від 24.01.2014, висловили свою згоду в письмовій формі щодо збільшення позовної давності, яка підлягає застосування до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), така умова договору не суперечить чинному законодавству, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 8, 124 Конституції України, ст.ст. 43, 49, ст. 82 - ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову комунального підприємства "Водотеплосервіс" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним п. 9.3 договору купівлі-продажу природного газу №969/14-КП-15 від 24.01.2014.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.05.16

Суддя Малєєва О. В.