ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа № 922/4054/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1,

ВДВС - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу боржника (відповідача) (вх. №1269 Х/1-7) на ухвалу господарського суду Харківської області від 14.04.2016 року винесеної за наслідками розгляду скарги КП Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області у справі

за позовом ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія

за участю Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, м. Харків

про стягнення 3 353 538,13 грн.

ВСТАНОВИЛА:

29.02.2016 р. комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" звернулося зі скаргою № 186 від 26.02.2016 р. (вх. № 61) про визнання неправомірними дій Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, винесення постанови від 27.01.2016 р. про стягнення виконавчого збору та про визнання недійсною відповідної постанови.

Підставою звернення із даною скаргою боржник вказує те, що 11.01.2016 р. він звертався до Відділу примусового відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області (ВПВР) із заявою про відкладення провадження виконавчих дій, проте з приводу такої заяви ВПВР не було прийнято рішення, а також те, що 16.02.2016 р. боржником було самостійно виконано рішення суду у справі № 922/4054/14, про що 18.02.2016 р. повідомлено ВПВР.

У скарзі боржник просить суд:

- Визнати бездіяльність ВПВР стосовно залишення без розгляду заяви КП БРР «Балаклійські теплові мережі» про відкладення провадження виконавчих дій від 11.01.2016 року такою, що порушила законні права КП БРР «Балаклійські теплові мережі», як сторони виконавчого провадження;

- Визнати бездіяльність ВПВР стосовно неповідомлення боржника про винесення постанови від 27.01.2016 року Про поновлення виконавчого провадження та постанови від 27.01.2016 р. Про стягнення виконавчого збору такою, що порушила законні права КП БРР «Балаклійські теплові мережі», як сторони виконавчого провадження;

- Скасувати Постанову ВПВР про стягнення виконавчого збору від 27.01.2016 року у виконавчому провадженні №46823222;

- Зобовязати ВПВР закрити виконавче провадження № 46823222 керуючись положеннями ч. З ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 року (суддя Бринцев О.В.) у задоволенні скарги відмовлено.

Боржник (відповідач) із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведену ухвалу скасувати, прийняти нове рішення, яким скаргу на дії органів Державної виконавчої служби задовольнити.

Представник боржника в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представники стягувача та ВДВС в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Представник стягувача у відзиві проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.10.2014 р. у справі № 922/4054/14 (залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 р., т. ІІ а.с. 6-11, та постановою Вищого господарського суду України від 28.01.2015 р., т. ІІ а.с. 53-56) позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 2.496.231,95грн., втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 322.726,60грн., пеню у розмірі 86.748,90грн. та три відсотки річних у розмірі 100.835,07грн.; 67.070,76грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення 11.12.2014 р. видано відповідний наказ, з виконання якого постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 11.03.2015 р. відкрито виконавче провадження № 46823222 (т. ІІІ а. с. 45).

Оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, враховуючи фактичні та правові підстави скарги і заперечення проти неї, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Постановою ВПВР від 11.03.2015 р. відкрито виконавче провадження № 46823222 з виконання судового наказу у даній справі, надано термін для самостійного виконання до 18.03.2015 року (т. ІІІ а. с. 45).

11.03.2015 р. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (т. ІІІ а. с. 9-10); 19.03.2015 р. винесена постанова про відкладення провадження виконавчий дій за заявою КП БРР «Балаклійські теплові мережі» до 01.04.2015 р. (т. ІІІ а. с. 11-12), 02.04.2015 р. відкладено виконавчі дії до 15.04.2015 р. (т. ІІІ а. с. 13-14), 16.04.2015 р. відкладено до 24.04.2015 р. (т. ІІІ а. с. 15-16) і 21.04.2015 р. зупинено до 08.10.2015 р. (т. ІІІ а. с. 17-18), на підставі звернення боржника до господарського суду Харківської області із заявою про надання йому відстрочки виконання рішення суду, яка була задоволена частково, виконання рішення суду було відстрочено до 08.10.2015 р. (т. ІІ а. с. 111-113).

10.11.2015 р. виконавче провадження № 46823222 було поновлено (т. ІІІ а. с. 19-20) і того ж дня зупинено до 15.01.2016 р. (т. ІІІ а. с. 21-22) зупинено до 15.01.2016 р. у зв'язку із задоволенням заяви боржника про відстрочку виконання рішення суду до 15.01.2016 р.

27.01.2016 р. виконавче провадження було поновлено (т. ІІІ а. с. 23) та винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (т. ІІІ а. с. 24).

Повне погашення боргу у добровільному порядку відбулося 16.02.2016 р. (т. І а. с. 27), тобто після закінчення строку наданого для добровільного виконання рішення суду (до 18.03.2015 р.) та після винесення постанови про стягнення виконавчого збору (27.01.2016 р.).

Відповідно до статті 124 Конституції України та статті 115 Господарського процесуального Кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

За приписами частини першої статті 2 Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 5 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон) передбачено положення згідно з яким державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Абзацом другим частини першої статті 28 Закону визначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Колегія суддів погоджується із доводами місцевого господарського суду про те, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі, якщо боржник у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, не виконує судове рішення, є обовязком державного виконавця і здійснення відповідного реагування на невиконання судового рішення прямо прописано в Законі України "Про виконавче провадження". В контексті викладеного, слід вважати, що прийняття такої постанови є обовязком, а не правом державного виконавця.

Згідно з пунктом другим резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 11.03.2015 ЄДРВП № 46823222 Відповідачеві надано строк для самостійного виконання рішення суду до 18.03.2015 та зобов'язано повідомити про таке виконання державного виконавця з наданням відповідних документів.

При цьому, пунктом третім резолютивної частини вищевказаної постанови боржника повідомлено про наслідки невиконання рішення суду у строк, наданий для самостійного виконання.

Всупереч вищевказаним пунктам боржником виконано рішення суду поза межами наданого строку, а саме 15.02.2016, що згідно з положеннями частини першої статті 28 Закону є підставою для стягнення виконавчого збору.

Крім того, згідно з частиною першою статті 28 Закону (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувана та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Доводи Відповідача щодо обов'язку державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору не 27.01.2016, а 19.03.2015 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки не відповідають вимогам статей 35, 36, 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно з частиною першою статті 35 Закону за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Згідно з частиною четвертою статті 39 Закону протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

19.03.2015 державним виконавцем було винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій. Відповідно державний виконавець після винесення постанови про відкладення провадження виконавчих дій не міг приймати будь-які рішення у виконавчому провадженні, а від так - не міг винести постанову про стягнення виконавчого збору з боржника саме 19.03.2015.

Оспорювана постанова прийнята у відповідності до ч. 3 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки у даному разі виконавче провадження тривало у межах першого надходження виконавчого документа, і відкладення виконавчих дій та зупинення виконавчого провадження не виключають стягнення виконавчого збору, повторного надання строку для самостійного виконання рішення боржнику не надавалося.

Враховуючи зазначене, та те що у строк до 18.03.2015 р. боржником рішення суду виконано не було, постанова про стягнення виконавчого збору від 27.01.2016 р. у виконавчому провадженні № 46823222 винесена правомірно, із дотриманням норм чинного законодавства, отже підстав для скасування вказаної постанови немає, що має наслідком відмову в задоволенні скарги в цій частині.

При вирішенні питання про задоволення скарги в частині визнання бездіяльності ВПВР стосовно залишення без розгляду заяви КП БРР «Балаклійські теплові мережі» про відкладення провадження виконавчих дій від 11.01.2016 року слід зазначити наступне.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження звернення 11.01.2016 р. боржником до ВПВР із заявою про відкладення виконавчого провадження, у зв'язку із підготовкою останнім заяви про відстрочку виконання рішення суду (т. ІІІ а. с. 25), не надано доказів такого звернення (чек та опис вкладення, поштова відмітка на реєстрі відправлення тощо), а реєстр відправлення кореспонденції юридичним відділом за період з 11.01.2016 р. по 15.01.2016 р. не містить відомостей щодо документів, які надсилалися та поштової відмітки про направлення (у наданому реєстрі зазначені адреси, кількість конвертів, марок та їх вартість, т. ІІІ а. с. 26).

В контексті наведеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що надані докази не можуть бути прийняті у якості належних, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні скарги в цій частині.

Також у зв'язку із недоведеністю слід відмовити і в задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності ВПВР стосовно неповідомлення боржника про винесення постанови від 27.01.2016 року Про поновлення виконавчого провадження та постанови від 27.01.2016 р. Про стягнення виконавчого збору такою, що порушила законні права КП БРР «Балаклійські теплові мережі», як сторони виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином зазначені постанови мали бути направлені боржнику простою кореспонденцією.

Враховуючи те, що божник зазначає про їх неотримання, саме він, у відповідності до норм ст. 33 ГПК України, мав надати докази на підтвердження цих обставин.

На підтвердження неповідомлення боржника про винесення постанов від 27.01.2016 р. останнім надано довідку № 169 від 24.02.2016 р. (т. ІІІ а. с. 30), відповідно до якої повідомляється, що в період з 15.01.2016 р. по 23.02.2016 р. на адресу підприємства не надходило жодних листів та постанов від ВПВР, за підписом особи відповідальної за діловодство на підприємстві ОСОБА_2 та ТВО начальника КП БРР "Балаклійські теплові мережі" ОСОБА_3

Доказів на підтвердження повноважень осіб, які підписали довідку, витягу з журналу вхідної кореспонденції за спірний період, довідки Укрпошти, тощо - не надано.

Зважаючи на те, що доказів неповідомлення боржника про винесення постанов від 27.01.2016 р. не надано, не міститься таких і в матеріалах справи, правових підстав для задоволення скарги в цій частині немає.

В частині зобовязання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області закрити виконавче провадження № 46823222 керуючись положеннями ч. З ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження», суд відмовляє виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи вищевказане та те, що боржником у відповідності до норм ст. ст. 32, 33 ГПК України не надано доказів того, що державний виконавець ухиляється від здійснення передбачених законом дій, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення скарги в цій частині.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, винесена ухвала відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 14.04.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України

Повний текст постанови складено 30.05.2016 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Россолов В.В.