ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р.Справа № 915/2037/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1 за довіреністю від 17.12.2015 року;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛО ІНВЕСТ, м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 11.02.2016 року

по справі № 915/2037/15

за позовом Корпорації Укртрансбуд, м. Чорнобиль Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛО ІНВЕСТ, м. Миколаїв

про стягнення 48 800 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

Корпорація Укртрансбуд, м. Чорнобиль Київської області звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛО ІНВЕСТ, м. Миколаїв, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛО ІНВЕСТ, м. Миколаїв на користь Корпорації Укртрансбуд, м. Чорнобиль Київської області суму боргу в розмірі 48 800 грн. 00 коп., а також просило відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судовий збір.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 11.02.2016 року у справі №915/2037/15 (суддя Васильєва Л.І.) позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛО ІНВЕСТ, м. Миколаїв на користь Корпорації Укртрансбуд, м. Чорнобиль Київської області безпідставно набуті кошти в сумі 48 800 грн. 00 коп., а також відшкодовано позивачу за рахунок відповідача судовий збір.

Товариство з обмеженою відповідальністю СОЛО ІНВЕСТ, м.Миколаїв з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 11.02.2016 року у справі №915/2037/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи. Зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю СОЛО ІНВЕСТ, м. Миколаїв посилається на те, що місцевим господарським судом не враховано того, що після розірвання договору фінансового лізингу відповідач повернув позивачу частину внесеного авансового платежу у сумі 480 грн. 88 коп.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року у справі №915/2037/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

У звязку з відрядженням члена-учасника колегії ОСОБА_2, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду ОСОБА_3 від 19.04.2016 року №185, було здійснено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок якого для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

До Одеського апеляційного господарського суду від позивача у справі надійшли письмові пояснення по справі №915/2037/15, які судовою колегією долучені до матеріалів справи, а також клопотання про розгляд справи без участі уповноважених представників Корпорації «Укртрансбуд», яке судовою колегією також задоволено.

20.04.2016 року та 23.05.2016 року від Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛО ІНВЕСТ, м. Миколаїв надійшли пояснення по справі № 915/2037/15, які судовою колегією долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні, яке відкладалось, представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених письмово.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/2037/15 та наданих представником відповідача пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок, викладений в рішенні господарського суду Миколаївської області від 11.02.2016 року у справі № 915/2037/15 є вірним, але за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Корпорація «Укртрансбуд», маючи намір придбати у власність легковий автомобіль, знайшла в мережі Інтернет інформацію про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю Соло Інвест здійснює продаж транспортних засобів (сайт оlх.ua, оголошення від 04.11.2015 року №234714530), а саме: автомобіль Fiat Doblo, 2014 року випуску, білого кольору, обєм двигуна 1 248 см, вартістю 244 000 грн. 00 коп.

09.11.2015 року між позивачем та відповідачем було підписано договір фінансового лізингу №000070, предметом якого є транспортний засіб автомобіль Fiat Doblo Emotion. Зокрема, від позивача договір підписано ОСОБА_4

В додатку №1 до договору фінансового лізингу від 09.11.2015 року №000070 вказано, що вартість предмета лізингу становить 19 507 Євро, що станом на дату підписання договору було еквівалентним 479 985 грн. 34 коп.

За нормами чинного законодавства України лізингові правовідносини між сторонами виникають з моменту передачі предмету лізингу транспортного засобу. В даному випадку транспортний засіб позивачу відповідачем не передавався у лізинг.

Відповідно до платіжного доручення від 09.11.2015 року № 2389 Корпорація «Укртрансбуд» сплатила 48 800 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Соло Інвест». В призначенні платежу вказано: предоплата за автомобіль по рахунку-фактурі від 06.11.2015 року №СФ-000070.

Листом від 09.12.2015 року №1009/12 Корпорація Укртрансбуд» звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соло Інвест» з проханням розірвати договір фінансового лізингу від 09.11.2015 року №000070, оскільки ОСОБА_4 на підставі довіреності від 09.11.2015 року не мав повноважень на підписання саме договору фінансового лізингу, а тільки на підписання договору купівлі-продажу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соло Інвест» листом від 15.01.2016 року №4/02 повідомило Корпорацію «Укртрансбуд» про розірвання договору та повернуло авансовий платіж по договору фінансового лізингу від 09.11.2015 року №000070 у сумі 480 грн. 88 коп., які були прийняті позивачем, але зараховані до бухгалтерського обліку як частина повернутої суми грошових коштів, яка була сплачена позивачем за рахунком-фактурою від 06.11.2015 року №СФ-000070.

В листі від 20.01.2016 року №45/01 Корпорація Укртрансбуд» погодилась із розірванням договору та повідомила Товариство з обмеженою відповідальність «Соло Інвест» про звернення до суду з позовом про стягнення отриманих підприємством грошових коштів без належних правових підстав.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, які кореспондуються із способами цивільного захисту, зазначеними у статті 16 Цивільного кодексу України, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку. Разом з цим, під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, в залежності від встановлених обставин, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для судового захисту.

В позовній заяві Корпорація «Укртрансбуд» в якості предмету позову визначила стягнення грошових коштів у розмірі 48 800 грн. 00 коп. одночасно на підставі статей 525, 526, 1212 1213 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зазначивши про обовязок відповідача повернути йому грошові кошти, сплачені за рахунком, як безпідставно отриманих на підставі норм статей 1212 1213 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина 1). Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2).

Згідно пункту 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Відповідач стверджує, що позивачем було перераховано грошові кошти відповідачу по договору фінансового лізингу від 09.11.2015 року №000070, який в подальшому сторонами було розірвано в добровільному порядку.

Судова колегія вважає правильним посилання позивача та суду першої інстанції на те, що грошові кошти були сплачені саме на підставі рахунку-фактури від 06.11.2015 року №СФ-000070. Але судом першої інстанції не враховано того, що безпідставно набутими відповідачем грошовими коштами є спірна сума ще й тому, що даний рахунок не оформлений відповідно до норм діючого законодавства і не є первинним документом взагалі в силу приписів чинного законодавства України, оскільки не містить ані підписів уповноважених осіб, ані будь-яких відміток про направлення або отримання цього рахунку підприємством.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки-даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (підпункти 2.1. 2.4. Положення).

Рахунок - фактура від 06.11.2015 року №СФ-000070 ніким не підписаний та не містить всіх необхідних реквізитів, тому отримання відповідачем грошових коштів та зарахування них до договору фінансового лізингу є неправомірним.

Одночасно з цим судова колегія не приймає до уваги посилання позивача на те, що договір фінансового лізингу підписаний представником юридичної особи з перевищенням повноважень, тому не може бути підставою перерахування коштів, оскільки у випадку перевищення повноважень представником позивача, що надані йому юридичною особою, договір необхідно було визнавати недійсним в судовому порядку, а не розривати його у добровільному порядку та не отримувати без заперечень та зауважень частину перерахованих грошових коштів.

Таким чином, враховуючи обставини справи та наведені норми права, слід дійти висновку, що положення статті 1212 Цивільного кодексу України поширюються на правовідносини сторін стосовно повернення перерахованих позивачем коштів відповідачу як безпідставно набутих, оскільки підстава, на якій вони були набуті, не є такою, що оформлена відповідно до норм чинного законодавства України для її відображення у бухгалтерському та податковому обліку, а договір було розірвано сторонами в добровільному порядку, що призвело до того, що відпала правомірна підстава набуття відповідачем грошових кошів позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 22.07.2015 року у справі № 922/1217/15.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог є вірним, але за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції помилково зазначив, що договір фінансового лізингу від 09.11.2015 року № 000070 є неукладеним, але в порядку статті 104 Господарського процесуального кодексу України таке порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування рішення, оскільки воно не призвело до прийняття неправильного висновку.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом висновку, викладеного в рішенні. Зокрема, судовою колегією розглянуті та відхилені посилання скаржника на правомірність неповернення ним грошових коштів позивачу з посиланням на пункт 12.1 договору фінансового лізингу, оскільки цей пункт мав би бути застосований сторонами тільки у випадку початку лізингових правовідносин між сторонами з придбання та передачі обєкту лізингу транспортного засобу, чого в даному випадку не відбулося, а договір було в добровільному порядку розірвано сторонами до початку виникнення у сторін будь-яких лізингових правовідносин (купівлі та передачі відповідачем позивачу транспортного засобу) на підставі пункту 12.2 договору фінансового лізингу.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок, викладений в рішенні господарського суду Миколаївської області від 11.02.2016 року у справі № 915/2017/15 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛО ІНВЕСТ, м. Миколаїв на рішення господарського суду Миколаївської області від 11.02.2016 року у справі № 915/2037/15 залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 11.02.2015 року у справі №915/2037/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6
ОСОБА_7