РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016Справа №910/6244/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островськиій О.С.

розглянувши справу № 910/6244/16

за позовом Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора

в інтересах держави в особі Міністерства оборони України;

до товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВЛЕГПРОМ»;

про стягнення 731 400,00 грн.

Представники сторін:

від прокуратури: Голуб Є.В., довіреність № 10/2/3-70вих-16 від 15.01.2016р.;

від позивача: Бойко В.Г., довіреність № 220/28/д від 06.01.2016р.;

від відповідача: Пилипенко Г.О., довіреність б/н від 15.02.2016р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернувся Заступник Генерального прокурора України - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЛЕГПРОМ» (надалі - відповідач) про стягнення 731 400,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 286/3/15/484 від 20.10.2015р. у визначений строк не поставив товар, у зв'язку з чим за прострочення поставки товару позивачем нараховані пеня в сумі 508 800,00 грн. та 222 600,00 грн. - штраф.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2016р. порушено провадження у справі № 910/6244/16 та призначено її розгляд на 19.05.2016р.

В судовому засіданні 19.05.2016р. представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 19.05.2016р. було оголошено перерву до 31.05.2016р.

27.05.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано заперечення на відзив відповідача.

У судовому засіданні 31.05.2016р. представник прокуратури подав суду заперечення на відзив відповідача та уточнення до позовної заяви, в якому зазначає, що штраф та пеня нараховуються за період прострочення з 16.12.2015р. по 31.12.2015р. включно (16 діб).

Присутнім у судовому засіданні 31.05.2016р. представниками прокуратури та позивача підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, та просив перенести судове засідання, у зв'язку з необхідністю ознайомитись з поданими прокуратурою та позивачем запереченнями.

Суд відмовив у клопотанні представника відповідача щодо відкладення розгляду справи, оскільки підстави, з яких відповідач просить відкласти розгляд справи, суперечать приписам ст. 77 ГПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2015р. між ТОВ «КИЇВЛЕГПРОМ» (за договором - постачальник, відповідач), та Міністерством оборони України (за договором - замовник, позивач) було укладено договір № 286/3/15/484 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується у 2015 році поставити замовникові колготки, панчохи, гольфи, шкарпетки та інші панчішно-шкарпеткові вироби, трикотажні (Лот 3 Шкарпетки зимові) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Відповідно до п.1.2 договору, номенклатура товару, передбаченого до поставки за договорами, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договорів, визначаються специфікацією, а саме: шкарпетки зимові, відповідність ТУ У 14.3-5:2015 та зразку-еталону, строк (терміни) постачання: 15.12.2015р., загальна кількість, яку необхідно поставити: 50 000 пар, ціна за одиницю товару: 53 грн. (без ПДВ), загальна ціна товару: 2 650 000,00 грн., крім того ПДВ 20% - 530 000,00 грн., загалом 3 180 000,00 грн. з ПДВ.

За умовами п.10.1 договору, останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015р. (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених п.7.3 договору.

Так, умовами пп.7.3.4 договору сторонами погоджено, що за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмірі 1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів, з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

За твердженням позивача, яке по суті не заперечується і відповідачем, у строк, обумовлений договором - 15.12.2015р., відповідачем позивачу товар поставлено не було. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

У зв'язку з чим у відповідності до приписів пп.7.3.4 договору, позивачем станом на 28.12.2015р. було нараховано штраф та пеню.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 286/6/15288 від 28.12.2016р. з вимогою сплатити штрафні санкції за порушення строків поставки позивачу товар. Однак, відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення..

Отже, на день розгляду справи розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за порушення строків поставки товару становить 222 600,00 грн. - штраф та 508 800,00 грн. - пеня.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з статтею 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначаючи, що до моменту укладення спірного договору відповідач звертав увагу на те, що вимоги ТУ У 14.3-5:2015 значно відрізняються від затвердженого зразка-еталону шкарпеток, що могло призвести до того, що вироблена відповідачем продукція могла б бути завідомо визнана такою, що не відповідає умовам договору поставки. Відповідач зазначає, що у вересні 2015 року, з метою усунення розбіжностей, звертався з листами про роз'яснення положень Технічних умов, але відповіді не отримав. Вже після укладення спірного договору, відповідач направляв запит щодо сировинного складу шкарпеток, оскільки в технічних умовах існували розбіжності. Також, у зв'язку з відсутністю у постачальників пряжі, яка була необхідна для виготовлення шкарпеток за спірним договором, позивач звертався з проханням вих. № 16/11/15-2 від 16.11.2015р. щодо продовження строків постачання продукції, у відповідь на який листом за вих. № 286/6/14121 від 23.11.2015р. Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів надало відповідь, що відповідно до вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» істотні умови договору не можуть змінюватись після йог підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених Законом. З огляду на викладене, відповідач зазначає, що поставка товару не відбулась через нез'ясованість характеристик самих шкарпеток, що є предметом поставки, з огляду на розбіжності у технічних умовах.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Також, абзац четвертий статті 44 Господарського кодексу України визначає, що підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, заперечення відповідача судом відхиляються, оскільки відповідач ще до моменту укладення договору, усвідомлюючи, що технічні характеристики товару (ТУ У 14.3-5:2015) значно відрізняються від затвердженого зразка-еталону шкарпеток, тобто усвідомлюючи можливі негативні наслідки щодо порушення умов договору в частині виготовлення та поставки у визначений договором строк належної якості товару, проте все рівно уклав спірний договір зі строком поставки товару до 15.12.2015р. без будь-яких застережень.

Крім того, судом враховано, що у матеріалах справи відсутні докази, з яких вбачається, що відповідачем вчинялись дії щодо розірвання договору, у зв'язку зі зміною обставин, або внесення змін до договору в частині визначення кінцевої дати поставки товару.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Умовами пп.7.3.4 договору сторонами погоджено, що за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмірі 1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів, з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечений факт не поставки передплаченого позивачем товару в сумі 762 560,40 грн. за представленим платіжним дорученням, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 762 560,40 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування неустойки та штрафу, визнав його обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення неустойки та штрафу підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЛЕГПРОМ» (03057, м. Київ, пр. Перемоги, 45, кв. 87; ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; ) 222 600 грн. - пені та 508 800 грн. - штрафу. Видати наказ.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЛЕГПРОМ» (03057, м. Київ, пр. Перемоги, 45, кв. 87; ) на користь Генеральної прокуратури України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15; ) 10 791 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЛЕГПРОМ» (03057, м. Київ, пр. Перемоги, 45, кв. 87; ) в Доход державного бюджету України 180 грн. недоплаченого судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.06.2016р.

Суддя А.І. Привалов