ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа № 922/867/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Білецька А.М.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 18.03.2016 року;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №27-16 від 30.12.2015 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" (вх. №1244 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 18 квітня 2016 у справі № 922/867/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промінструмент", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Турбоатом", м. Харків

про стягнення 103 606,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2016 року у справі № 922/867/16 (суддя Лавренюк Т.А.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Промінструмент" 103606,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів та 1554,09 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Турбоатом" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2016 року у справі № 922/867/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Промінструмент" відзиву на апеляційну скаргу не надало, однак його представник в судовому засіданні зазначив, що рішення господарського суду Харківської області було винесено без порушення приписів чинного матеріального та процесуального законодавства, та з урахуванням всіх доказів поданих сторонами, та доказів, які були витребувані судом. Просить рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2016 року у справі № 922/867/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, протягом 2012-2014 років між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Промінструмент" (позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "Турбоатом" (відповідач у справі) було укладено ряд договорів про закупівлю продукції, а саме:

- 20.08.2012 року договір № 28;

- 04.09.2012 року договір № 4;

- 24.09.2012 року договір № 24;

- 09.01.2013 року договір № 21;

- 15.04.2013 року договір № 25;

- 13.06.2013 року договір № 33;

- 26.12.2013 року договір № 26;

- 17.01.2014 року договір № 100;

- 04.02.2014 року договір № 16.

Відповідно до пункту 1.1 зазначених вище договорів, позивач зобов'язався поставити відповідачу продукцію за найменуванням, зазначеним у специфікаціях, підписаних сторонами, а відповідач забезпечити приймання та оплату продукції у кількості, терміни і за цінами згідно з специфікацією, яка додається до договорів і є їх невід'ємною частиною.

У пункті 7.6 кожного з зазначених договорів сторони погодили відповідальність позивача, а саме: у разі порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, внаслідок яких податковими органами за результатами проведених перевірок було зменшено відповідачу заявлену до відшкодування суму ПДВ, позивач зобов'язався протягом 10 робочих днів з дня отримання від відповідача повідомлення про таке зменшення, перерахувати на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі суми, на яку було зменшено ПДВ, заявлений до відшкодування.

За результатами зустрічної перевірки, які оформлені актом Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного Управління Міндоходів у Запорізькій області від 19.06.2014 року № 327/08-29-22-1308/23852237, встановлено відсутність підтвердження реальності здійснення господарських відносин позивача з контрагентами, їх вид, обсяг, якість та розрахунки за період лютий 2014 року.

Листом за вих. № 10-1505 від 03.09.2014 року відповідач проінформував Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Промінструмент", що спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків звернулась із запитом про підтвердження суми податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "Компанія Промінструмент" за період лютий 2014 року на суму 103606,00 грн. шляхом надання конкретного переліку документів.

Крім того, відповідач керуюсь пунктами 7.6 договорів про закупівлю продукції прохав позивача здійснити відшкодувати його підприємству не отримані бюджетні відшкодування в сумі 103606,00 грн.

Позивач здійснив перерахування на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 103606,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1370 від 08.09.2014 року, в призначенні платежу якого зазначено: "оплата згідно листа від 03.09.2014 р. № 10-1505 про відшкодування ПДВ за лютий 2014 р." (а.с.59, том 1).

У липні 2014 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними дії органу податкової служби при проведенні зустрічної перевірки позивача, результати якої оформлені довідкою від 19.06.2014 року № 327/08-29-22-1308/23852237 щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2014 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року у справі № 808/4316/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року, адміністративний позов позивача задоволено повністю та визнано протиправними дії Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області при проведенні зустрічної перевірки ТОВ "Компанія Промінструмент", результати якої оформлені довідкою від 19.06.2014 року № 327/08-29-22-1308/23852237 щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2014 року

Позивач вважає, що грошові кошти в розмірі 103606,00 грн. на даний час знаходяться у володінні відповідача без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 103606,00 грн., які позивач вимагає стягнути з відповідача, були перераховані ним відповідачу в якості компенсації відшкодування податку на додану вартість за зобовязаннями, які виникли у лютому 2014 року.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

За аналізом наявного в справі платіжного доручення №1370 від 08.09.2014 року, вбачається, що перерахування коштів було здійснено на підставі отриманого позивачем листа відповідача від 03.09.2014 року 310-1505 щодо компенсації ПДВ за лютий 2014 року.

Передумовою для здійснення відповідачеві компенсації ПДВ за лютий 2014 року слугувало встановлення ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області відсутності підтвердження здійснення господарських відносин позивача із контрагентами, їх вид, обсяг, якість та розрахунки за лютий 2014 року.

Отже, публічне акціонерне товариство "Турбоатом" отримало спірні грошові у звязку із встановленням державною податковою інспекцією порушень з боку позивача вимог податкового законодавства.

Разом з тим, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року у справі № 808/4316/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області при проведенні зустрічної перевірки ТОВ "Компанія Промінструмент", результати якої оформлені довідкою від 19.06.2014 року № 327/08-29-22-1308/23852237 щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2014 року

З постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вбачається, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, визначені рішення судів адміністративної юрисдикції дають підстави вважати відсутнім з боку позивача порушення вимог податкового законодавства, внаслідок якого стало можливим зменшення відповідачеві суми ПДВ в розмірі 103606,00 грн.

Враховуючи, що правова підстава для перебування у відповідача грошових коштів в сумі 103606,00 грн. фактично відпала, що, відповідно до приписів статті 1212 ЦК України, є підставою для повернення вказаних коштів позивачу.

Грошові кошти, які вимагає стягнути з відповідача позивач сплачено саме як компенсація ПДВ за лютий 2014 року, та не стосується договірних правовідносин щодо закупівлі товару.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові №6-88цс13 від 02.10.2013 року.

Аналізуючи обставини справи, колегія суддів зазначає, що кошти отримані відповідачем в сумі 103606,00 грн. не можна вважати оплатою за договорами про закупівлю продукції, підстава на які вони були отримані відпала, а тому вони можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Позовні вимоги є обґрунтованими, законними, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач вважає, що дії позивача щодо перерахування грошових коштів на підставі листа за вих. №10-1505 від 03.09.2014 року є встановлення письмової домовленості сторін щодо укладення договору.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з договорів та інших правочинів.

Цивільним законодавством передбачено (стаття 627 Цивільного кодексу України), що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частини 2 статті 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальний порядок укладання господарських договорів врегульований статтею 181 Господарського кодексу України, згідно з якою проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства (стаття 180 Господарського кодексу України).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Тобто, щоб договір вважався укладеним, сторони повинні узгодити всі його істотні умови. Якщо в такому двосторонньому правочині відсутня хоча б одна істотна умова, весь договір є неукладеним, тобто таким, що взагалі не відбувся (частина 8 статті 181 Господарського кодексу України), а отже, він не може породжувати права та обов'язки.

Колегія суддів на підставі ретельного вивчення змісту листа за вих. №10-1505 від 03.09.2014 року встановила, що даний письмовий доказ може не вважатися проектом договору в розумінні статті 181 Господарського кодексу України, оскільки він не містить всіх істотних умов, як-то предмет, ціна та строк дії.

У звязку з тим, що лист за вих. №10-1505 від 03.09.2014 року не відповідає вимогам достатньої визначеності, його не можна розглядати як пропозицію укласти договір та, відповідно, він створює для оферента (позивача у справі) тих обовязків, що повязують з її прийняттям акцептом пропозиції на укладення договору.

Доводи скаржника про порушення першою судовою інстанцією приписів статті 27 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких у справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, колегією суддів відхиляються, оскільки передбачений зазначеною нормою процесуальний обов'язок стосується лише справ у спорах, що виникають з речових прав, і не стосується справ, що виникають у зв'язку з порушеннями в зобов'язальних правовідносинах. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, клопотань про залучення до участі у справі Фонду державного майна відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявляв.

Колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2016 року у справі № 922/867/16 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2016 року у справі № 922/867/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.