ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 травня 2016 р. Справа № 902/296/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Управління поліції охорони у Вінницькій області, м.Вінниця

до: Управління праці та соціального захисту населення Козятинської міської ради, м.Козятин, Вінницька область

про стягнення боргу в сумі 3 557,83 грн

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 965/43/21/01-2016 від 13.04.2016 р., паспорт серії АА 888006 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 25.11.1998 р.

відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 653 від 18.04.2016 р., паспорт серії АА 225543 виданий Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області 18.04.1996 р.

ВСТАНОВИВ :

Управління поліції охорони у Вінницькій області звернулось з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Козятинської міської ради про стягнення 7 999,68 грн, з яких 6 674,75 грн боргу, 655,15 грн пені, 71,31 грн інфляційних втрат, 52,56 грн 3 % річних, 539,51 грн неустойки в зв'язку із несвоєчасністю оплати наданих послуг за договорами № 9809 від 01.10.2009 р., № 2312 від 01.09.2010 р.

В якості підстави позовних вимог позивач посилається на несплату відповідачем за отримані за умовами договору № 9809 від 01.10.2009 р. та договору № 2312 від 01.10.2010 р. послуги з охорони та цілодобового спостереження установки пожежної автоматики за період з вересня 2015 р. по березень 2016 р. внаслідок чого виник борг перед позивачем в сумі 6 674,75 грн, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Ухвалою суду від 06.04.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/296/16 та призначено справу до розгляду на 21.04.2016 р.

Ухвалою суду від 21.04.2016 р. за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено до 25.05.2016 р.

19.05.2016 р. на адресу суду від представника позивача надійшов супровідний лист з додатковими документами на виконання вимог ухвали суду до якого останнім долучено заяву про зменшення позовних вимог до 3 557,83 грн боргу та про часткову відмову від позовних вимог в частині стягнення 655,15 грн пені, 71,31 грн інфляційних втрат, 52,56 грн 3 % річних та 539,51 грн неустойки.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог.

Вказана заява прийнята судом до розгляду, як така, що не суперечить приписам ст.22 ГПК України.

В судовому засіданні представником відповідача подано заяву (вх.№ 06-52/4713/16), якою останній позовні вимоги в частині стягнення 3 557,83 грн боргу визнає та просить суд не стягувати пеню в розмірі 655,15 грн. та неустойку в розмірі 539,51 грн.

Згідно з ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

В даному випадку, як вбачається із матеріалів справи та характеру відносин, які склались між сторонами, дії відповідача по визнанню позову не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Тобто на момент розгляду справи в суді відповідач не заперечує проти заявлених вимог позивача, що визнається сторонами в засіданні суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи 01.10.2009 р. між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України у Вінницькій області, правонаступником якого, відповідно до Наказу МВС України та Національної поліції України від 26.01.2016 р. № 51/64 є Управління поліції охорони у Вінницькій області (Виконавець) та Управлінням праці та соціального захисту населення Козятинської міської ради (Замовник) укладено договір № 9809 на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при МВС України, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання по спостереженню за системою сигналізації та її обслуговування на об'єкті, який входить до Дислокації, що є невід'ємною частиною Договору та зобов'язується терміново направити ГЗ в разі спрацювання сигналізації на такому об'єкті для відповідного реагування в дні та години, зазначені в Дислокації (а.с.13-19, т.1)

Спостереження за станом сигналізації, встановленої на об'єкті, здійснюється на протязі дії даного Договору у дні і години, вказані в Дислокації. Особливими умовами Договору можуть бути передбачені обставини або умови, за яких період спостереження вважається припиненим (п.2.2 Договору).

Обслуговування сигналізації, встановленої на об'єктах, здійснюється тільки представниками Виконавця (п.2.4 Договору).

Розділом третім Договору сторони визначили суму договору та порядок розрахунків.

Так, сума оплати за охорону за Договором визначається на підставі розрахунку та узгодженої протоколом сторін договірної ціни охорони (Додаток 3 до Договору) і вказана у розрахунку-дислокації (Додаток 2, 3 до Договору) (п.3.1 Договору).

Відповідно до п.3.2 Договору оплата за охорону відповідно до визначених тарифів та кількості годин наданих послуг здійснюється Замовником щомісячно, шляхом зарахування коштів на розрахунковий рахунок Охорони не пізніше 5 числа поточного місяця.

Пунктом 5.1.14 Договору встановлено, що Замовник зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату по цьому Договору та відшкодовувати витрати Охорони по обслуговуванню та ремонту сигналізації.

В пункті 13.1 Договору зазначено, що договір набуває чинності з дня його підписання та укладається строком на один рік. Якщо за два місяці до закінчення строку дії Договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії Договору, дія Договору вважається продовженою за згодою обох сторін на кожний наступний рік.

Разом з підписанням договору № 9809 від 01.10.2009 р. сторонами підписано додатки № 1 (дислокація), № 2 (розрахунок), № 3 (протокол узгодження договірної ціни за здійснення заходів з централізованого спостереження сигналізації на об'єкт), № 4 (відомості), № 5 (План (схема) об'єкта)) та додаток № 6 (інструкція).

Відповідно до протоколу узгодження договірної ціни (додаток № 3) сторони домовились, що за одну годину спостереження відповідач сплачує позивачу 0,32 коп., за одну годину утримання групи затримання ПЦС сплачує 0,68 коп. та 284,15 грн в рік за обслуговування однієї умовної установки сигналізації Об'єкта (а.с.20, т.1).

Також, судом встановлено, що 01.09.2010 р. між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України у Вінницькій області, правонаступником якого, відповідно до Наказу МВС України та Національної поліції України від 26.01.2016 р. № 51/64 є Управління поліції охорони у Вінницькій області (Виконавець) та Управлінням праці та соціального захисту населення Козятинської міської ради (Замовник) укладено договір № 2312 на цілодобове спостереження установки пожежної автоматики, відповідно до умов якого Виконавець приймає на себе зобов'язання по підключенню до пункту централізованого спостереження системи АПС, здійсненню цілодобового спостереження за виникненням пожежі (загоряння) в приміщеннях (будовах, спорудах) об'єкту Замовника, який входить до Дислокації (а.с.21-25, т.1)

Спостереження здійснюється шляхом підключення системи АПС та оповіщення про пожежу на об'єкті Замовника на ПЦС Виконавця, тестування системи на протязі доби, своєчасному повідомленню про виникнення пожежі (загорання) на об'єкті на Центральний пункт пожежного зв'язку гарнізону пожежної охорони м.Вінниця для надання пожежної допомоги, при отриманні сигналу на ПЦС від системи АПС, розташованої на об'єкті Замовника (п.1.1 Договору).

Сума оплати за спостереження за Договором визначається на підставі розрахунку та узгодженої протоколом сторін договірної ціни охорони (Додаток 3 до Договору) і вказана у розрахунку-дислокації (Додаток 2, 3 до Договору) (п.4.1 Договору).

Відповідно до п.4.2 Договору оплата за охорону відповідно до визначених тарифів та кількості годин наданих послуг здійснюється Замовником щомісячно, шляхом зарахування коштів на розрахунковий рахунок Охорони не пізніше 5 числа поточного місяця.

Пунктом 2.4 Договору сторони визначили, що Замовник зобов'язується проводити щомісячну оплату наданих послуг в розмірах встановлених в п.4.1 і в термін, встановлений пунктом 4.2 даного Договору.

В пункті 9.1 Договору зазначено, що договір набуває чинності з дня його підписання та укладається строком на один рік. Якщо за два місяці до закінчення строку дії Договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії Договору, дія Договору вважається продовженою за згодою обох сторін на кожний наступний рік.

Разом з підписанням договору № 2312 від 01.09.2010 р. сторонами підписано додаток № 3 (протокол узгодження договірної ціни), відповідно до якого сторони домовились, що за одну годину спостереження відповідач сплачує позивачу 0,09 коп. (а.с.26, т.1).

Із матеріалів справи слідує, що на виконання умов договору № 9809 від 01.10.2009 р. позивачем за період з вересня 2015 р. по березень 2016 р. надано відповідачу охоронні послуги на загальну суму 5 395,07 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт за вказаний період, розрахунком позивача по договору № 9809 від 01.10.2009 р. станом на 14.03.2016 р. (а.с.27-28, 32, 36, 38-39, т.1).

Також, вбачається, що на виконання умов договору № 2312 від 01.10.2009 р. позивачем за період з вересня 2015 р. по березень 2016 р. надано відповідачу послуги з спостереження на загальну суму 1 279,68 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт за вказаний період, розрахунком позивача по договору № 2312 від 01.10.2009 р. станом на 14.03.2016 р. (а.с.30-31, 33, 36, 38-39, т.1).

Гарантійним листом № 379 від 29.03.2007 р. відповідач гарантував оплату наданих послуг згідно виставлених рахунків (а.с.41, т.1).

Матеріали справи свідчать про відсутність сплати відповідачем вказаної заборгованості.

09.12.2015 р., 12.02.2016 р., 19.02.2016 р. на адресу відповідача було направлено претензії з вимогою оплати виниклого боргу (а.с.42, т.1).

Згідно наданої 01.03.2016 р. відповіді Управління праці та соціального захисту населення повідомило, що відповідно до вимог Державної казначейської служби України у Козятинському районі та м.Козятин, з рахунків управління праці здійснюється лише за захищеними статтями, відтак, оплатити виниклий борг наразі немає можливості. При цьому, відповідач вказав, що оплата буде здійснена одразу ж після розблокування рахунків (а.с.45, т.1).

Непроведення відповідачем оплати за надані позивачем послуги слугувало підставою звернення останнього з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договорів укладених між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договорів про надання послуг, які за своїм правовим змістом є ідентичними та регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Станом на день винесення рішення по даній справі матеріали справи розрахунків щодо предмету спору не містять.

З врахуванням викладеного позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в сумі 3 557,83 грн (яка по Договору № 9809 від 01.10.2009 р. складає 2 895,95 грн та по Договору № 2312 від 01.10.2010 р. складає 661,88 грн) з відповідача за надані послуги згідно договору № 9809 від 01.10.2009 р. та договору № 2312 від 01.10.2010 р. є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають умовам укладених договорів та чинному законодавству, а тому підлягають повному задоволенню.

В засіданні суду розглянуто клопотання позивача № б/н від 23.05.2016 р. про часткову відмову від позовних вимог в частині стягнення 655,15 грн пені по Договору № 9809 за період з 01.09.2015 р. по 01.03.2016 р., (по Договору № 2312 пеня не заявлялась), 71,31 грн інфляційних втрат за період вересень 2015 р. по березень 2016 р. (по Договору № 9809 - 57,01 грн, по Договору № 2312 - 14,30 грн), 52,56 грн 3 % річних за період вересень 2015 р. по березень 2016 р. (по Договору № 9809 - 42,51 грн, по Договору № 2312 - 10,05 грн) та 539,51 грн неустойки по Договору № 9809 (п.8.4 Договору).

Давши оцінку даному клопотанню суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, крім іншого, відмовитись від позову.

Частина 6 названої статті вказує, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України - господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Заява позивача про відмову від позову в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних та неустойки приймається судом, оскільки відмова позивача від позову не суперечить чинному законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідає обставинам і матеріалам справи.

При цьому судом враховано, що заява про відмову від позовних вимог підписана уповноваженим представником позивача ОСОБА_1, якому у відповідності до довіреності № 965/43/21/01-2016 від 13.04.2016 р., з-поміж іншого, надано право відмовлятись від позовних вимог.

В зв'язку з цим провадження у справі в частині стягнення 655,15 грн пені, 71,31 грн інфляційних втрат, 52,56 грн 3 % річних та 539,51 грн неустойки підлягає припиненню на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову із врахуванням вищевикладених мотивів щодо припинення провадження в частині позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат та неустойки.

Задовольняючи частково позов судом враховано процесуальну позицію відповідача, яка зводиться до визнання позову в частині суми основного боргу.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

Розподіляючи судовий збір суд з огляду на положення ч.2 ст.49 ГПК України дійшов висновку, що витрати понесені позивачем на оплату судового збору за вимоги про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та неустойки від яких він в подальшому відмовився слід покласти на відповідача.

При прийнятті рішення судом враховано п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в якому вказано, що у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

25.05.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 48, 49, п.4 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Козятинської міської ради, вул.Винниченка, 56, м.Козятин, Вінницька область, 22100 (ідентифікаційний код - 25889150) на користь Управління поліції охорони у Вінницькій області, пров.Залізничний, 6, м.Вінниця, 21034 (ідентифікаційний код - 40109131) 3 557 грн 83 коп. - боргу, 1 378 грн 00 коп. - відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

3. Прийняти відмову позивача від позовних вимог про стягнення 655 грн 15 коп. пені, 71 грн 31 коп. інфляційних втрат, 52 грн 56 коп. 3 % річних, 539 грн 51 коп. неустойки.

4. Провадження у справі про стягнення 655 грн 15 коп. пені, 71 грн 31 коп. інфляційних втрат, 52 грн 56 коп. 3 % річних, 539 грн 51 коп. неустойки припинити згідно п.4ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

5. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27 травня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.