ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 р. Справа № 909/321/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: державного підприємства "Коломийське лісове господарство", вул. Дружби, 18, с. Нижній Вербіж, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78218

до відповідача: приватного підприємства "Брати КІП", с. Підбережжя, м. Болехів, Івано-Франківська область, 77212

поштова адреса: а/с №3-а, м. Долина, Івано-Франківська область, 77503

про стягнення 23869,67 грн.,

за участю:

від позивача: не з"явилися,

від відповідача: ОСОБА_1 - представник, довіреність №15/12-3 від 21.12.15.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Коломийське лісове господарство" звернулось в суд із позовом до приватного підприємства "Брати КІП" про стягнення 23869,67 грн. пені. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ОСОБА_2 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП "Коломийське лісове господарство" за період 01.07.11 по 01.09.15, складений 14.12.15 за №05-21/06 Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області. На виконання вимоги Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області від 21.01.16 №09-05-14-14/416 про усунення виявлених порушень, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 23869,67 грн. за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу №78/2-2015 від 16.04.15.

Позивач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, що підтверджується формуляром (протоколом ) судового засідання від 12.05.16. В судовому засіданні 12.05.16 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Станом на 02.06.16 клопотань про відкладення розгляду спору від позивача не надходило.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов вх.№7759/16 від 02.06.16 де зазначив, що договором купівлі-продажу №78/2-2015 від 16.04.15 сторони не передбачили відповідальність у вигляді пені та її розмір, а ОСОБА_2 ревізії не є підставою для стягнення штрафних санкцій; вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими; просив суд в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, вислухавши представників сторін, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Між сторонами даного спору укладено договір купівлі-продажу №78/2-2015 від 16.04.15, відповідно до якого продавець (позивач) передає у власність на умовах франко-вагон продавця продукцію (надалі-товар), а покупець (відповідач) зобов"язується прийняти товар і оплатити його вартість в порядку і на умовах, які передбачені цим договором.

Пунктом 7.1 даного договору оплата партії товару здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця, згідно виставленого рахунку протягом п"ятнадцяти днів з моменту відвантаження продукції.

Державне підприємство "Коломийське лісове господарство" стверджує, що ПП "Брати КІП" порушило умови вищевказаного договору, не оплачуючи отриману продукцію в період з 01.01.15 по 01.09.15, а тому зобов"язане сплатити пеню, згідно ст.ст. 230, 231 ГК України.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пеня, за визначенням ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

З ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно п.2.1 постанови №14 від 17.12.13 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вбачається, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами спірного договору купівлі- продажу не визначено розміру пені, що підлягає оплаті у разі порушення покупцем строку оплати товару. Будь-яких додаткових угод та додатків до даного договору матеріали справи не містять.

ОСОБА_2 ревізії № 05/21/06 від 14.12.15, суд не може вважати його безумовним доказом, оскільки обставини вказані в акті не підтверджені належними доказами, у відповідності до ст. 33 та ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання позивача на зазначений вище ОСОБА_2, як на доказ на підставі якого необхідно стягнути з відповідача пеню, оцінюється судом критично, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, сторони у договорі погодили істотні умови, разом з тим виду та розміру відповідальності не визначили.

З огляду на приписи ст. ст. 627, 629 Цивільного кодексу України, виявлені контролюючим органом у акті перевірки факти не мають відношення до укладеного між сторонами договору, не впливають на його умови і не можуть їх змінювати.

Частиною другою ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За змістом статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки контрагентами не було визначено відповідальність відповідача у формі пені у разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання (порядок її сплати та розмір), господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені в сумі 23869,67 грн.

За таких обставин, в позові слід відмовити.

Судовий збір, відповідно до ст.49 ГПК України, залишити за позивачем.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.129 Конституції, ст.14, 546, 547, 549, 611, 627, 629 ЦК України, ст. 231 ГК України, керуючись ст. 43,33, 34, 49, 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Державного підприємства "Коломийське лісове господарство" до приватного підприємства "Брати КІП" про стягнення 23869,67 грн. пені - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.16

Суддя Максимів Т. В.