ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2016 р.Справа № 922/1015/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши справу

за позовом Обласного комунального виробничо-експлуатаційного підприємства "Держпром", м.Харків
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м.Харків
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників :

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №29 від 12.10.2015

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №1053 від 01.03.2016,

ОСОБА_3, довіреність №194/810/15 від 19.11.2015

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне виробничо-експлуатаційне підприємство "Держпром", м.Харків (далі за текстом - позивач), звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківводоканал", м.Харків (далі за текстом - відповідач), про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних та про зобов'язання відповідача зареєструвати податкові накладні в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач за результатами господарських відносин з позивачем за договором про надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення №V-1777/00-А-2 від 07.06.2010 не зареєстрував відповідні податкові накладні в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

В судовому засіданні 19.04.2016 оголошено перерву до 24.05.2016. В судовому засіданні 24.05.2016 оголошено перерву до 26.05.2016.

24 травня 2016 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач додатково просить суд стягнути з відповідача заподіяні збитки в сумі 34173,83 грн., а також продовжити строк розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити. Також просив залучити до участі у розгляді справи як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Центральну об'єднану державну податкову інспекцію м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області та Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників податків у м.Харкові Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби.

Щодо заяви про збільшення позовних вимог суд зазначає, що позивач фактично не збільшує позовні вимоги, які у даному спорі носять немайновий характер, а заявляє нову вимогу майнового характеру (стягнення збитків).

Відповідно до частини 4 статті 22 ГПК України позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви до початку розгляду господарським судом справи по суті.

Суд перейшов до розгляду даної справи по суті заявлених вимог 19.04.2016, про що вказано в протоколі судового засідання від 19.04.2016. Отже, дана заява подана позивачем з порушенням вимог частини 4 статті 22 ГПК України.

Крім того, заявляючи додаткову майнову вимогу позивач мав сплатити за її розгляд судовий збір у розмірі 1378,00грн., однак відповідного доказу до заяви не надано.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви про збільшення позовних вимог.

Клопотання позивача про залучення до участі у справі третіх осіб суд залишає без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Згідно пункту 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у вирішенні питання щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Однак, позивач не довів належними доказами, що рішення суду у даній справі може вплинути на права та обов'язки вказаних органів державної фіскальної служби щодо сторін у справі. Крім того, правовідносини сторін з відповідними податковими інспекціями щодо здійснення адміністрування у сфері оподаткування обумовлені безпосередньо вимогами чинного законодавства та покладеними на дані органи функціями.

Відповідач у відзиві та письмових поясненнях проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на відсутність вини у нездійсненні реєстрації податкових накладних. Також зазначає, що спір у даній справі не підпадає під ознаки господарського спору, оскільки регулюється податковим законодавством, у зв'язку з чим заявив клопотання про припинення провадження у справі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вищевказані заперечення проти позову.

Розглянувши клопотання про припинення провадження у справі, суд вважає його необґрунтованим, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1 ГПК України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

З матеріалів справи вбачається, що спір у даній справі безпосередньо пов'язаний з виконанням сторонами господарського договору. Саме на підставі господарських операції щодо виконання Договору №V-1777/00-А-2 від 07.06.2010 позивач вважає, що у нього виникло право на відшкодування податку на додану вартість.

При цьому, жодна з сторін у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, що необхідно для визначення справи як справи адміністративної юрисдикції відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України.

Так, згідно пункту 3 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Враховуючи викладене, а також відсутність прямої вказівки в чинному законодавстві про непідвідомчість даного спору господарським судам або про його підвідомчість судам іншої юрисдикції, у господарського суду відсутні підстави для припинення провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 ГПК України, на чому наполягає відповідач.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

07 червня 2010 року між Комунальним підприємством каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" (правонаступником якого є відповідач), та позивачем, як споживачем, укладено Договір №V-1777/00-А-2 про надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення (далі за текстом - Договір), за умовами якого відповідач зобов'язався надавати позивачу вказані послуги, а позивач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі проводити їх оплату відповідно до затверджених тарифів у строки та на умовах, передбачених цим Договором.

За період з вересня 2015 року по лютий 2016 року відповідач надавав позивачу послуги за Договором, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання наданих послуг водопостачання та водовідведення від 30.09.2015 на суму 37155,33грн., в тому числі ПДВ 6192,58грн., від 31.10.2015 на суму 32286,34грн., в тому числі ПДВ 5381,07грн., від 30.11.2015 на суму 35616,23грн., в тому числі ПДВ 5936,05грн., від 31.12.2015 на суму 30564,35грн., в тому числі ПДВ 5094,04грн., від 31.01.2016 на суму 34552,62грн., в тому числі ПДВ 5758,77грн., від 29.02.2016 на суму 34867,91грн., в тому числі ПДВ 5811,32грн.

За вказаний період відповідачем виписані податкові накладні №3713 від 30.09.2015 на суму 37155,33 грн., в тому числі ПДВ 6192,58 грн., №3666 від 31.10.2015 на суму 32286,34грн., в тому числі ПДВ 5381,07 грн., №3928 від 30.11.2015 на суму 35616,23грн., в тому числі ПДВ 5936,05грн., №5338 від 31.12.2015 на суму 30564,35грн., в тому числі ПДВ 5094,04грн., №2652 від 31.01.2016 на суму 34552,62грн., в тому числі ПДВ 5758,77грн. (з урахуванням розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №2651 від 31.01.2016), №4405 від 29.02.2016 на суму 34867,91грн., в тому числі ПДВ 5811,32грн.

Також, у відповідності до пункту 4.1 Договору відповідачем позивачу виставлені рахунки №1363133 від 08.10.2015 на суму 37155,33грн., в тому числі ПДВ 6192,58грн., №1375538 від 10.11.2015 на суму 32286,34грн., в тому числі ПДВ 5381,07грн., №00048 від 07.12.2015 на суму 35616,23грн., в тому числі ПДВ 5936,05грн., №1400131 від 12.01.2016 на суму 30564,35грн., в тому числі ПДВ 5094,04грн., №1412608 від 09.02.2016 на суму 34552,62грн., в тому числі ПДВ 5758,77грн., №1424998 від 10.03.2016 на суму 34867,91 грн., в тому числі ПДВ 5811,32 грн.

Позивач здійснив оплату послуг за Договором на підставі платіжних доручень №2485 від 27.10.2015 на суму 37155,33грн., в тому числі ПДВ 6192,58 грн., №2639 від 30.11.2015 на суму 32286,34грн., в тому числі ПДВ 5381,07грн., №2693 від 08.12.2015 на суму 35616,23грн., в тому числі ПДВ 5936,05грн., №2891 від 12.01.2016 на суму 30564,35грн., в тому числі ПДВ 5094,04грн., №3024 від 11.02.2016 на суму 34552,62грн., в тому числі ПДВ 5758,77грн., №3227 від 22.03.2016 на суму 34867,91грн., в тому числі ПДВ 5811,32грн.

Відповідач не зареєстрував зазначені вище податкові накладні в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з цього реєстру №50 від 28.03.2016.

Позивач, звертаючись з даним позовом вказує, що оскільки у складі ціни послуг за Договором було сплачено податок на додану вартість у визначеному законодавством розмірі, він має право на відшкодування ПДВ з державного бюджету України. Однак без здійснення реєстрації податкових накладних відповідачем у порядку, визначеному законодавством, з урахуванням змін до податкового законодавства України, позивач позбавлений такої можливості. У зв'язку з цим, позивач вважає, що неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача йому заподіяно збитки на суму 34173,83грн., які позивач міг включити до податкового кредиту з наступним відшкодуванням з бюджету.

Враховуючи викладені обставини, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення реєстрації податкових накладних №3713 від 30.09.2015, №3666 від 31.10.2015, №3928 від 30.11.2015, №5338 від 31.12.2015, №2651 від 31.01.2016, №2652 від 31.01.2016, №4405 від 29.02.2016, складених за результатами господарських взаємовідносин з позивачем, в Єдиному державному реєстрі податкових накладних; зобов'язати відповідача зареєструвати податкові накладні №3713 від 30.09.2015, №3666 від 31.10.2015, №3928 від 30.11.2015, №5338 від 31.12.2015, №2651 від 31.01.2016, №2652 від 31.01.2016, №4405 від 29.02.2016, складені за результатами господарських взаємовідносин з позивачем, в , Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, наведені вище способи захисту не є вичерпними та позивач може захистити себе способом, що прямо передбачений Договором або законом.

Умовами укладеного між сторонами Договору не встановлено обов'язку відповідача здійснювати реєстрацію податкових накладних, виданих за наслідками господарських операції з позивачем, в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Отже, нездійснення відповідачем вказаних дій не є порушенням його договірних зобов'язань.

Щодо посилання позивача на невиконання відповідачем вимог податкового законодавства щодо строків та порядку реєстрації податкових накладних, суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється якщо щодо платника податку подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обовязкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги.

Згідно пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Дане рішення може бути оскаржене в установленому порядку.

Таким чином, ПК України передбачає механізм подання скарги щодо порушення продавцем товарів/послуг граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, а також проведення на підставі цієї скарги документальної позапланової перевірки контролюючим органом.

При цьому, нормами ПК України не передбачено можливості звернення покупця товару/послуги до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності продавця та зобов'язання його здійснити реєстрацію податкових накладних у вказаному реєстрі.

Таким чином, ані Договір, ані законодавство, на яке посилається позивач, не передбачають можливості захисту його права в обраний ним спосіб, що унеможливлює задоволення позовних вимог у даній справі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 31.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_4