ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.16р. Справа № 904/2616/16

За позовом Державного підприємства „Виробничого обєднання „Південний Машинобудівний завод ім. О.М. Макарова, 49047, м. Дніпропетровськ, вул.. Макарова, 27-А

до Комунального підприємства „Дніпроводоканал Дніпропетровської міської ради, 49101, м. Дніпропетровськ, вул.. Червона, 21а

про визнання протиправною та скасування вимоги від 18.03.2016 року № 1964/59-01 про оплату заборгованості.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю № 195/22 від 27.03.2014 року

від відповідача ОСОБА_2, представник за довіреністю № 9/28-06 від 04.01.2016 року

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство „Виробниче обєднання „Південний Машинобудівний завод ім. О.М. Макарова, звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства „Дніпроводоканал Дніпропетровської міської ради про визнання протиправною та скасування вимоги від 18.03.2016 року № 1964/59-01 про оплату заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що всі системи водовідведення, які передбачені проектом були побудовані згідно проекту та прийняті державною приймальною комісією. Крім того, зазначає, що Палац водних видів спорту „Метеор Державного підприємства „Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3 є обєктом соціально-культурного призначення, які не скидають стічні води технологічного та/або не побутового походження, а тому на нього не розповсюджуються правила, на підставі яких відповідач нарахував оплату позивачу.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується (відзив на позовну заяву від 29.04.2016 року), посилаючись на те, що ним відповідно до Правил № 129 та договору № 5069 від 27.04.1998 року було відібрано разові (контрольні) проби. Виявлені в цих пробах перевищення ДК забруднюючих речовин у стічних водах є підставою для нарахування плати за скид понаднормативних забруднень. А тому вважає, що дії відповідача повністю відповідають наявним договірним відносинам та нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.1998 року між державним підприємством "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_3" в особі Спортивний комплекс „Метеор та комунальним підприємством "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпропетровської міської ради" (далі Водоканал) укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 5069, предметом якого є зобовязання Водоканалу з надання Абоненту послуг з водопостачання та водовідведення, а також зобовязання Абонента з оплати наданих послуг.

Крім того, сторонами підписана додаткова угода від 31.07.2015 року до вищезазначеного договору, яким у преамбулі договору та по тексту доповнили: „Правила приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємства у систему каналізації м. Дніпропетровська, затверджених рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 129 (Далі Правила № 129).

Згідно вищезазначених Правил № 129 від 12.11.2015 представниками Відповідача було проведено відбір разових проб в каналізаційних мережах Позивача за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Макарова, 27-А (Басейн „Метеор), про що представниками Водоканалу було складено акт відбору проб стічних вод від 12.11.2015.

12.11.2015 вказані проби було направлено для здійснення лабораторного аналізу до Лабораторії по контролю якості стічних вод підприємств, що підтверджується Протоколом вимірювання показників складу та властивостей стічних вод.

За результатами аналізу було встановлено перевищення допустимих показників перевищення допустимих концентрацій по показнику азот амонійний, ортофосфати, що зафіксовано в Протоколі вимірювання показників складу та властивостей стічних вод.

Тому відповідач здійснив розрахунок плати за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями за вересень, жовтень, листопад 2015 та нарахував плату у розмірі 20 565 грн.

31.12.2015 відповідач виставив позивачу рахунок № 114993 від 31.12.2015 року за скид понаднормативних забруднень з урахуванням коефіцієнту кратності і норматива плати за очищення (перевищення ДК) на загальну суму 20 565 грн.

З метою досудового врегулювання спору, Відповідач направив на адресу позивача вимогу Вих. № 1964/59-01 від 18.03.2016, якою вимагав у триденний строк провести оплату заборгованості в розмірі 20 565 грн. 00 коп.

Станом на час розгляду справи рахунок № 114993 від 31.12.2015 року за скид понаднормативних забруднень з урахуванням коефіцієнту кратності і норматива плати за очищення (перевищення ДК) на загальну суму 20 565 грн. залишився неоплаченим позивачем, оскільки позивач не погоджується з нарахуванням та виставленням йому вказаного рахунку та претензії, що і є причиною даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, Договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3 частини першої ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов'язані дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.

Однак, суд вважає недоцільним обраний позивачем спосіб захисту порушених прав виходячи з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи даний спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

З матеріалів справи вбачається, що вимогою позивача є визнання протиправною та скасування вимоги від 18.03.2016 року № 1964/59-01 про сплату заборгованості.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Враховуючи викладене, положення ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачений такий спосіб захисту цивільного права та інтересу як визнання протиправною та скасування вимоги від 18.03.2016 року № 1964/59-01 про сплату заборгованості. Розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників правовідносин.

Визнання саме вимоги на оплату заборгованості протиправною та скасування її не зможе захистити права позивача у повній мірі, оскільки документ на підставі якого складена ця вимога є чинним та судом не скасована, а тому відповідач має можливість вимагати у позивача нести відповідальність за скид понаднормативних забруднень. А відтак захист порушеного права не буде відновлено.

Згідно з підпунктом 4.3. пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові.

У пункті 4.3 постанови пленуми Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України України.

Відтак, враховуючи вищевикладене, визначений позивачем предмет даного позову не відповідає встановленим законом або договорами способам захисту прав.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2013 у справі №5011-34/12256-2012, а також постановах Верховного Суду України від 21..05.2012 у справах №6-69цс11 та №6-88цс11.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Отже, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно з підпунктом 4.3. пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Судовий збір покласти на Позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 30.05.2016

Суддя С.П. Панна