ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 травня 2016 р. Справа № 903/155/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю РІТЕЙЛ-ТОРГ, м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ, м. Луцьк

про стягнення 14618,53 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 08.02.2016р.

від відповідача: н/з

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: товариство з обмеженою відповідальністю РІТЕЙЛ-ТОРГ звернулося до товариства з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ про стягнення 14334,77 грн., з них 13705,96 грн. основна заборгованість, 397,37 грн. інфляційні втрати, 231,44 грн. 3% річних та судових витрат по справі.

В обґрунтування позову позивач посилається на договір поставки №61 ЖРД-15 від 03.07.2015р. з додатками до нього за №1, 2 та додаток(специфікація), видаткові накладні №282 від 03.07.2015р. на суму 1846,87 грн., №281 від 03.07.2015р. на суму 471,91 грн., №285 від 03.07.2015р. на суму 1234,27 грн., №286 від 03.07.2015р. на суму 1470,62 грн., №287 від 03.07.2015р. на суму 1982,28 грн., №293 від 03.07.2015р. на суму 871,92 грн., №291 від 03.07.2015р. на суму 921,26 грн., №277 від 03.07.2015р. на суму 2695,75 грн., №290 від 03.07.2015р. на суму 1894,68 грн., №294 від 03.07.2015р. на суму 2854,10 грн., №295 від 03.07.2015р. на суму 1738,49 грн., №292 від 03.07.2015р. на суму 1929,36 грн., №412 від 15.07.2015р. на суму 1550,16 грн., №410 від 15.07.2015р. на суму 1550,16 грн., №411 від 15.07.2015р. на суму 1550,16 грн., №524 від 14.08.2015р. на суму 1256,16 грн. та податкові накладні по них, накладні на повернення №27121372 від 09.09.2015р. на суму 658 грн., №27211623 від 30.09.2015р. на суму 1720,40 грн., №27121399 від 30.09.2015р. на суму 190 грн., №27131362 від 30.09.2015р. на суму 349,20 грн., №27201323 від 01.10.2015р. на суму 1114,60 грн., №33111152 від 01.10.2015р. на суму 1234 грн., №33081466 від 01.10.2015р. на суму 889 грн., №27151103 від 01.10.2015р. на суму 669 грн., №27171134 від 02.10.2015р. на суму 1077,60 грн., №23081452 від 02.10.2015р. на суму 706,40 грн., №27111097 від 02.10.2015р. на суму 997,40 грн., №27521479 від 02.10.2015р. на суму 228 грн., №23221170 від 13.10.2015р. на суму 492,60 грн., №23131192 від 13.10.2015р. на суму 257,40 грн., №23081459 від 13.10.2015р. на суму 95 грн., №417 від 31.10.2015р. на суму 487,37 грн., банківську виписку ПАТ «УКРСОЦБАНК» від 11.03.2016р., претензію №20/10/15 від 20.10.2015р., акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2015 по 12.11.2015р..

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.03.2016р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 30.03.2016р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 30.03.2016р. розгляд справи відкладено на 11.05.2016р. через неподання сторонами всіх витребуваних ухвалою господарського суду Волинської області від 17.03.2016р. документів та необхідністю витребування нових доказів.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.05.2016р. розгляд справи відкладено на 25.05.2016р. через неподання позивачем всіх витребуваних судом документів, необхідність зясування всіх істотних обставин справи, повторного витребування доказів та наданням нових доказів.

13.05.2016р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог(із доказами її направлення відповідачу), в якій просять стягнути з відповідача 14618,53 грн., з них 13965,19 грн. основна заборгованість, 417,33 грн. інфляційні втрати, 236,01 грн. 3% річних.

20.11.2015р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, видаткові накладні №287 від 03.07.2015р. та №524 від 14.08.2015р. не підписані з боку покупця (ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ»), а тому є підстави вважати, що товар не був прийнятим та суми 1982,28 грн. (за видатковою накладною №287 від 03.07.2015р.) і 1256,16 грн. (за видатковою накладною №524 від 14.08.2015р.) безпідставно нараховані Позивачем в якості заборгованості. Також вважають, що позивач безпідставно нараховує інфляційні втрати та 3% річних по вказаних видаткових накладних. Просять врахувати продані заперечення при розгляді спору.

У судовому засіданні 25.05.2016р. суд розглянувши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, в порядку ст.22 ГПК України, приймає таку заяву, а відтак має місце нова ціна позову в сумі 14618,53 грн., з них 13965,19 грн. основна заборгованість, 417,33 грн. інфляційні втрати, 236,01 грн. 3% річних, виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідач у судове засідання 25.05.2016р. не з'явився, компетентного представника не направив, проте був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №430 від 18.05.2016р..

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ст.87 ГПК України.

У судовому засіданні 25.05.2016р. представник позивача просила суд позов задовольнити із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Також повідомила, що у позивача змінилася юридична адреса, тепер місцезнаходженням останнього є: 08150, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, ВУЛИЦЯ ФРАНКА, будинок 131.

На підставі викладеного суд вважає, що вжив усіх необхідних заходів для повідомлення відповідача про час та місце слухання справи та з урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

встановив:

03.07.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю РІТЕЙЛ-ТОРГ(далі - Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ (далі - Покупець) було укладено договір поставки №61 ЖРД-15 з додатками до нього за №1, 2 та додатком(специфікацією)(далі - Договір)(а.с.9-17).

Згідно п.1.1 Договору, Постачальник зобовязується передати у власність Покупця продукцію в асортименті та кількості відповідно до письмових замовлень Покупця, а Покупець зобовязується прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах даного Договору.

Згідно п.1.2 Договору, поставка продукції здійснюється на підставі замовлення, наданого Покупцем, з підписанням уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на продукцію. Продукція постачається покупцю по-частково товарними партіями. Під партією продукції сторони розуміють продукцію, зазначену в окремому замовлені Покупця та підтверджену видатковою накладною на продукцію.

Згідно п.6.2 Договору, оплата за поставлену Постачальником продукцію здійснюється Покупцем в терміни, погоджені сторонами в додатку №2 доданого Договору.

Згідно п.3 додатку №2 до Договору, оплата за поставлену Постачальником продукцію здійснюється Покупцем протягом 90 календарних днів з моменту поставки продукції(а.с.16).

Згідно п.12.1 Договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015р., а в частині виконання зобовязань до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим Договором.

Даний Договір підписано сторонами, підписи скріплені печатками Постачальника та Покупця.

На виконання умов Договору, позивачем було здійснено поставку товару на суму 23835,87 грн., що стверджується видатковими накладними №282 від 03.07.2015р. на суму 1846,87 грн., №281 від 03.07.2015р. на суму 471,91 грн., №285 від 03.07.2015р. на суму 1234,27 грн., №286 від 03.07.2015р. на суму 1470,62 грн., №293 від 03.07.2015р. на суму 871,92 грн., №291 від 03.07.2015р. на суму 921,26 грн., №277 від 03.07.2015р. на суму 2695,75 грн., №290 від 03.07.2015р. на суму 1894,68 грн., №294 від 03.07.2015р. на суму 2854,10 грн., №295 від 03.07.2015р. на суму 1738,49 грн., №292 від 03.07.2015р. на суму 1929,36 грн., №412 від 15.07.2015р. на суму 1550,16 грн., №410 від 15.07.2015р. на суму 1550,16 грн., №411 від 15.07.2015р. на суму 1550,16 грн., №524 від 14.08.2015р. на суму 1256,16 грн. (а.с.18-21, 23-33).

Згідно п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткова накладна №287 від 03.07.2015р. на суму 1982,28 грн.(а.с.22), не приймається судом, як належний доказ здійснення поставки товару відповідачу, оскільки остання не відповідає вимогам абз.6 п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме на ній відсутні відмітки відповідача(печатка, підпис) або інші дані, що дають змогу його ідентифікувати у здійсненні господарської операції про отримання саме ним партії продукції.

Відповідач здійснив часткове повернення товару на загальну суму 10020,60 грн., що стверджується накладними на повернення №27211623 від 30.09.2015р. на суму 1720,40 грн., №27121399 від 30.09.2015р. на суму 190 грн., №27131362 від 30.09.2015р. на суму 349,20 грн., №27201323 від 01.10.2015р. на суму 1114,60 грн., №33111152 від 01.10.2015р. на суму 1234 грн., №33081466 від 01.10.2015р. на суму 889 грн., №27151103 від 01.10.2015р. на суму 669 грн., №27171134 від 02.10.2015р. на суму 1077,60 грн., №23081452 від 02.10.2015р. на суму 706,40 грн., №27111097 від 02.10.2015р. на суму 997,40 грн., №27521479 від 02.10.2015р. на суму 228 грн., №23221170 від 13.10.2015р. на суму 492,60 грн., №23131192 від 13.10.2015р. на суму 257,40 грн., №23081459 від 13.10.2015р. на суму 95 грн.(а.с.35-48), а також провів часткову оплату товару в сумі 944,99 грн., що стверджується банківською випискою ПАТ «УКРСОЦБАНК» від 11.03.2016р.(а.с.50-52).

Накладна на повернення №27121372 від 09.09.2015р. на суму 658 грн.(а.с.34) не приймається судом, як належний доказ повернення товару по Договору, оскільки в ній зазначено про повернення продукції по накладним №769 від 28.05.2015р. і №679 від 03.04.2015р., які відсутні в матеріалах справи і як слідує з пояснень представника позивача помилково порахована до договору поставки №61 ЖРД-15 від 03.07.2015р..

Накладна на повернення №417 від 31.10.2015р. на суму 487,37 грн.(а.с.49) також не приймається судом, як належний доказ повернення товару по Договору, оскільки остання не відповідає вимогам абз.6 п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме на ній відсутні відмітки відповідача(печатка, підпис) або інші дані, що дають змогу його ідентифікувати у здійсненні господарської операції на повернення продукції саме ним.

Твердження представника відповідача, що і по видатковій накладній №524 від 14.08.2015р.(а.с.33) також не відбулося поставки продукції відповідачу(оскільки відсутні відмітки про отримання), не приймається судом, оскільки в матеріалах справи наявна накладна на повернення товару за №23221170 від 13.10.2015р.(а.с.46), в якій чітко зазначено, що відповідач (ТОВ ВОГ РІТЕЙЛ) повертає(наявні підпис і печатка Покупця) визначену продукцію саме по видатковій накладній №524 від 14.08.2015р., тому є всі підстави вважати, що відповідач повертав саме отриманий товар. Також слід зазначити, що дана господарська операція відображена в податковій звітності позивача(податкова накладна №45 від 14.08.2015р.(а.с.132-133).

Таким чином на час розгляду справи у відповідача перед позивачем існує основна заборгованість за Договором в сумі 12870,28 грн.(23835,87 грн. - 10020,60 грн. - 944,99 грн.).

Дана заборгованість відповідачем не сплачена.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі ГК України), майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем носять договірний характер, укладений між останніми Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Договору, відпуск позивачем на виконання її умов відповідачу товару, отримання його відповідачем здійснення часткових повернень продукції та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку, що вимога позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 13965,19 грн. підлягає частковому задоволенню в сумі 12870,28 грн., в іншій частині стягнення основної заборгованості в розмірі 1094,91 слід відмовити, через необґрунтованість та безпідставність.

Посилання позивача на акт звірки взаєморозрахунків між сторонами за період з 01.06.2015 по 12.11.2015р. не приймається судом, як доказ наявності заборгованості у відповідача, оскільки законодавством не надано акту звірки взаєморозрахунків юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст.ст. 9,10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами, договором, накладними, рахунками тощо.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 417,33 грн. інфляційних втрат, 236,01 грн. 3% річних, слід зазначити таке.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд перевіривши методику та правильність розрахунків позивача(а.с.206-210) щодо нарахування 417,33 грн. інфляційних втрат, 236,01 грн. 3% річних, які нараховані по кожній видатковій накладній окремо, погоджується з ними частково, вважає, що останні підставні та підлягають до часткового задоволення в сумі 373,98 грн. інфляційні втрати та 208,49 грн. 3% річних, в іншій частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 43,35 грн. та 3% річних в розмірі 27,52 грн. слід відмовити, оскільки останні безпідставно нараховані по видатковій накладній №287 від 03.07.2015р..

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 14618,53 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 13452,75 грн., з них 12870,28 грн. основний борг, 373,98 грн. інфляційні втрати, 208,49 грн. 3% річних, в частині стягнення 1165,78 грн., з них 1094,91 грн. основний борг, 43,35 грн. інфляційні втрати, 27,52 грн. 3% річних відмовити, через необґрунтованість та безпідставність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені статтею 49 ГПК України, та враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін та відсутність правових підстав для звільнення позивача та відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1268,11 грн. судового збору, в іншій частині (109,89) сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ (43010, Волинська обл., місто Луцьк, ВУЛИЦЯ КРЕМЕНЕЦЬКА, будинок 38, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю РІТЕЙЛ-ТОРГ (08150, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Боярка, ВУЛИЦЯ ФРАНКА, будинок 131, ) 13452,75 (тринадцять тисяч чотириста пятдесят дві гривні сімдесят пять копійок) грн., з них 12870,28 грн. основний борг, 373,98 грн. інфляційні втрати, 208,49 грн. 3% річних та 1268, 11 (одну тисячу двісті шістдесят вісім гривень одинадцять копійок) грн. судового збору.

3. В задоволені позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю РІТЕЙЛ-ТОРГ до товариства з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ в частині стягнення 1165,78 грн., з них 1094,91 грн. основний борг, 43,35 грн. інфляційні втрати, 27,52 грн. 3% річних відмовити.

Повний текст рішення складено

30.05.2016

Суддя А. С. Вороняк