ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.05.2016 Справа №905/1024/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 180 425,09 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю,-

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.04.2016р. по 25.04.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою б/н від 24.02.2016р. до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 180425,09 грн., у тому числі втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 111113,21грн., трьох процентів річних у розмірі 4671,05 грн. та пені у розмірі 64640,83 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1024/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 02.03.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1024/16.

В подальшому розгляд справи відкладався відповідно до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтуванням вимог визначено укладання типового договору №08/1870-13 від 18.04.2014р. на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) між позивачем та відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу протягом січня 2014р. червня 2015р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені за зобовязаннями жовтня 2014р.-червня 2015р., 3% річних за зобовязаннями січня 2014р.-червня 2015р. та інфляційних витрат за зобовязаннями січня 2014р.-березня 2014р., грудня 2014р.-березня 2015р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог; у копіях: постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2014р. по справі №910/22777/13, типовий договір №08/1870-13 від 18.04.2014р. на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) разом із додатковими угодами №1 від 18.04.2014р., №2 від 18.04.2014р., №3 від 14.05.2014р., №4 від 03.07.2014р., №5 від 05.09.2014р., №6 від 10.11.2014р., №7 від 08.12.2014р., №8 від 22.12.2014р., №9 від 05.02.2015р., №10 від 10.03.2015р., №11 від 27.03.2015р., №12 від 03.04.2015р., №13 від 07.05.2015р., №14 від 03.06.2015р., №15 від 19.06.2015р. до нього; акти приймання-передачі природного газу від 30.04.2014р. (за січень-квітень 2014р.), від 31.05.2014р., від 30.06.2014р., від 31.07.2014р., від 31.08.2014р., від 30.09.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 31.01.2015р., від 28.02.2015р., від 31.03.2015р., від 30.04.2015р., від 31.05.2015р., від 30.06.2015р., а також витяги сальдо та операцій по підприємству відповідача з 01.04.2014р. по 31.08.2015р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526, 599, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 193, 231 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

24.03.2016р. представник позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подав клопотання б/н від 24.03.2016р., яким до матеріалів справи долучено у копіях: відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №23-07/1786-20 від 19.10.2015р., довіреність на представника, оригінал довідки б/н від 18.03.2016р. про відсутність на розгляді у іншого судді даних позовних вимог, а також про відсутність відносно відповідача провадження по справі про банкрутство.

08.04.2016р. відповідачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано супровідний лист №883юр від 07.04.2016р., до якого додано: відзив №881-юр від 07.04.2016р., за змістом якого позовні вимоги не визнає частково.

До відзиву додано платіжні доручення №3592 від 29.05.2014р., №4283 від 26.06.2014р., №4848 від 31.07.2014р., №5289 від 26.08.2014р., №5925 від 25.09.2014р., №6585 від 27.10.2014р., №7261 від 25.11.2014р., №8062 від 29.12.2014р., №2011 від 23.04.2015р., №2970 від 09.06.2015р., №4560 від 03.09.2015р., контррозрахунок інфляційних нарахувань від заборгованості ПАТ «Маріупольгаз» перед НАК «Нафтогаз України» по договору купівлі продажу природного газу для подальшої реалізації релігійним організаціям між НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Маріупольгаз» №08/1870-13 від 18.04.2014р., контррозрахунок пені та 3% річних від заборгованості ПАТ «Маріупольгаз» перед НАК «Нафтогаз України» по договору купівлі продажу природного газу для подальшої реалізації релігійним організаціям між НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Маріупольгаз» №08/1870-13 від 18.04.2014р., повна інформаційна довідка з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство №104926 від 07.04.2016р., а також у копіях: документи, що підтверджують правовий статус підприємства, наказ Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» №231 від 13.11.2014р., довіреність на представника.

08.04.2016р. відповідач надав клопотання №882юр від 07.04.2016р. про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій (пені) на 90% разом із інформацією про стан заборгованості перед ПАТ «Маріупольгаз» №03-679 від 07.04.2016р., а також у копіях: постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №810 від 19.03.2015р. «Про видачу ліцензій на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ та постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ПАТ «Маріупольгаз», ліцензія Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на розподіл природного нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» АЕ №295547 від 15.04.2015р., ліцензія Національної комісії регулювання електроенергетики України на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» АГ №507428 від 17.05.2011р., ліцензія Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» АЕ №295548 від 15.04.2015р., розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

12.04.2016р. позивачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання б/н від 12.04.2016р., до якого додано реєстр прийнятих платежів на користь НАК «Нафтогаз України» від ПАТ «Маріупольгаз» за період з 01.01.2013р. по 13.10.2015р. вкл.

12.04.2016р. відповідач представив суду відзив на позовну заяву №889юр від 11.04.2016р., за змістом якого просить долучити до матеріалів справи цей відзив замість відзиву на позовну заяву №881юр від 07.04.2016р. та клопотання №882юр від 07.04.2016р., направленого до суду разом із супровідним листом №883-юр від 07.04.2016р.; у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» в частині стягнення пені у розмірі 64184,62 грн., втрати від інфляційних процесів, розмір яких складає 111113,21 грн. та 3% річних за порушення грошового зобовязання у розмірі 4647,88 грн. - відмовити. Таку правову позицію обґрунтовує посиланням на п.6.1, п.7.2, ст.11 договору №08/1870-13 від 18.04.2014р. (з урахуванням додаткової угоди №2 від 18.04.2014р.), з яких, за висновком відповідача, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється у строк до 20.07.2015р., а відтак простроченим є зобовязання червня 2015р. і строк становить 45 днів, отже сума пені складає 456,21 грн., сума 3% річних 23,17 грн.

Керуючись ст.22 Господарського процесуального кодексу України, судом за основу заперечень щодо позовних вимог, які розглядаються у межах справи №905/1024/16, прийнято відзив №889юр від 11.04.2016р. та справа розглядається з урахуванням його змісту.

Відзив №881юр від 07.04.2016р. судом до уваги не приймається, оскільки відкликаний відповідачем.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.04.2016р. продовжено строк розгляду спору у справі №905/1024/16 на 15 днів по 19.05.2016р. в порядку ст.69 Господарського процесуального кодексу України, за наявності відповідного клопотання відповідача.

10.05.2016р. відповідачем надано клопотання №908юр від 06.05.2016р. про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 50% разом із інформацією про стан заборгованості перед ПАТ «Маріупольгаз» №03-769 від 07.04.2016р., клопотання №909юр від 06.05.2016р. про застосування строків позовної давності у порядку ст.258 Цивільного кодексу України до позовних вимог щодо стягнення пені по справі №905/1024/16.

19.05.2016р. позивачем подано пояснення №б/н від 14.05.2016р., за змістом якого зауважено на тому, що протягом всього строку дії договору термін остаточного розрахунку за поставлений природний газ залишався незмінним 20 число місяця, наступного за місяцем поставки природного газу, окрім того, змінивши п.7.2 договору, сторони не змінили строки виконання зобовязання з оплати поставленого товару, і саме порушення встановлених сторонами строків є підставою для нарахування і стягнення річних та інфляційних витрат; стягнення річних та інфляційних втрат не повязане з умовами договору стосовно стягнення неустойки; вважає висновок відповідача про зміну сторонами порядку проведення розрахунків за договором таким, що не відповідає обставинам справи та суперечить цілому ряду норм матеріального та процесуального права. З цих підстав просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

До пояснень додано копії постанови Вищого господарського суду України від 29.02.2016р. по справі №918/910/15 та довіреності на представника.

Документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти зменшення розміру пені заперечив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, наполягав на клопотанні №908юр від 06.05.2016р. та просив застосувати строки спеціальної позовної давності щодо стягнення пені.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як свідчать матеріали справи, 18.04.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (Покупець) укладено типовий договір №08/1870-13 на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) згідно рішення господарського суду м.Києва від 05.02.2014р. у справі №910/22777/13, яке постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2014р. у справі №910/22777/13 залишено без змін.

За приписами п.1.1 вказаного договору Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Додатковою угодою №8 від 22.12.2014р. змінено п.1.1 договору та викладено у такій редакції: «За договором Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2014-2015 роках природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.».

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), які є кінцевими споживачами газу.

Додатковою угодою №2 від 18.04.2014р. до договору змінено п.1.2 договору та викладено у такій редакції: «Газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям, які є кінцевими споживачами газу.».

Пунктом 2.1 договору встановлено, що Продавець передає Покупцеві у 2014 році газ в обсязі до 249 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): у січні 50, лютому 50 березні - 35, квітні - 15, травні - 5, червні 5, липні - 5, серпні - 2, вересні - 2, жовтні 10, листопаді - 30, грудні 40.

В подальшому сторони укладали додаткові угоди №1 від 18.04.2014р., №8 від 22.12.2014р., №9 від 05.02.2015р., №11 від 27.03.2015р., якими вносилися зміни до п.2.1 ст.2 договору щодо кількості та якості газу.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п.3.4 договору, підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1 договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ.

За змістом п.5.2 договору ціна за 1000 куб.м. газу на момент укладання договору становить: газ, який використовується споживачами Покупця за умови, що споживання не перевищує 2500 куб. м на рік: при наявності газових лічильників 266,9608 грн. без ПДВ, при їх відсутності 326,2745 грн. без ПДВ; газ, який використовується споживачами Покупця за умови, що споживання не перевищує 6000 куб. м на рік: при наявності газових лічильників 571,3725 грн. без ПДВ, при їх відсутності 661,0784 грн. без ПДВ; газ, який використовується споживачами Покупця за умови, що споживання не перевищує 12000 куб. м на рік: при наявності газових лічильників 1511,0784 грн. без ПДВ, при їх відсутності 1694,9020 грн. без ПДВ; газ, який використовується споживачами Покупця за умови, що споживання перевищує 12000 куб. м на рік: при наявності газових лічильників 1868,4314 грн. без ПДВ, при їх відсутності 2087,7941 грн. без ПДВ.

У разі зміни НКРЕ ціни на природний газ вона є обовязковою для Сторін за договором з моменту введення її в дію, про що Сторонами підписується додаткова угода до договору (п.5.3 договору).

В подальшому сторони укладали додаткові угоди №1 від 18.04.2014р., №2 від 18.04.2014р., №3 від 14.05.2014р., №4 від 03.07.2014р., №5 від 05.09.2014р., №6 від 10.11.2014р., №7 від 08.12.2014р., №9 від 05.02.2015р., №10 від 10.03.2015р., №12 від 03.04.2015р., №13 від 07.05.2015р., №14 від 03.06.2015р., якими вносилися зміни до розділу 5 договору щодо ціни газу.

Згідно п.5.4 договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем протягом 5-ти календарних днів після підписання Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Додатковою угодою №2 від 18.04.2014р. до договору погоджено викласти п.6.1 в такій редакції: «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.».

Пункт 5 даної додаткової угоди поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 18.03.2014р.

Договір набуває чинності з 01.01.2014р. і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ до повного погашення заборгованості. (р.11 договору).

Додатковою угодою №8 від 22.12.2014р. сторони продовжили строк дії договору в частині поставки газу з 01.01.2014 р. до 31.03.2015 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №11 від 27.03.2015р. сторони продовжили строк дії договору в частині поставки газу з 01.01.2014 р. до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №15 від 19.06.2015р. сторони продовжили строк дії договору в частині поставки газу з 01.01.2014 р. до 30.06.2015 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Окрім того, за змістом означеної додаткової угоди сторони вирішили припинити дію договору №08/1870-13 від 18.04.2014р. в частині поставки природного газу з 01.07.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 30.04.2014р. (за січень-квітень 2014р.), від 31.05.2014р., від 30.06.2014р., від 31.07.2014р., від 31.08.2014р., від 30.09.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 31.01.2015р., від 28.02.2015р., від 31.03.2015р., від 30.04.2015р., від 31.05.2015р., від 30.06.2015р. за січень 2014р.-червень 2015р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2014р. 39,890 тис.куб.м. на суму 68361,76 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2014р.);

у лютому 2014р. 39,093 тис.куб.м. на суму 64062,31 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2014р.);

у березні 2014р. 28,001 тис.куб.м. на суму 47480,62 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2014р.);

у квітні 2014р. 13,932 тис.куб.м. на суму 63246,13грн.;

у травні 2014р. 3,223 тис.куб.м. на суму 18270,54 грн.;

у червні 2014р. 1,847 тис.куб.м. на суму 10470,28 грн.;

у липні 2014р. 1,853 тис.куб.м. на суму 5252,15 грн.;

у серпні 2014р. 1,796 тис.куб.м. на суму 5090,58 грн.;

у вересні 2014р. 1,906 тис.куб.м. на суму 5573,90 грн.;

у жовтні 2014р. 9,555 тис.куб.м. на суму 27942,65 грн.;

у листопаді 2014р. 26,636 тис.куб.м. на суму 81506,16 грн.;

у грудні 2014р. 34,734 тис.куб.м. на суму 122958,36 грн.;

у січні 2015р. 35,818 тис.куб.м. на суму 126795,72 грн.;

у лютому 2015р. 30,249 тис.куб.м. на суму 103451,58 грн.

у березні 2015р. 22,874 тис.куб.м. на суму 122147,16 грн.;

у квітні 2015р. 12,444 тис.куб.м. на суму 53758,08 грн.;

у травні 2015р. 1,824 тис.куб.м. на суму 7452,86 грн.;

у червні 2015р. 1,582 тис.куб.м. на суму 6264,72 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень 2014р.-червень 2015р. у загальному обсязі 307,257 тис.куб.м. на суму 940085,56 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення нарахованих пені, 3% річних, інфляційних витрат за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості поставленого позивачем газу протягом січня 2014р. червня 2015р.

Як було зазначено вище, п.6.1 договору (у редакції додаткової угоди №2 від 18.04.2014р. до договору №08/1870-13 від 18.04.2014р.) визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Разом з цим, датою підписання сторонами означеного договору та скріплення їх підписів печатками визначено 18.04.2014р.

У розумінні ст.638 Цивільного кодексу України, типовий договір №08/1870-13 від 18.04.2014р. на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу), є існуючим у часі та просторі, та таким, що породжує права та обовязки для сторін з 18.04.2014р.

Окрім того, слід зауважити на такому. Виходячи з положень ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України та ч.7 ст.180 Господарського кодексу України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення; строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобовязання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобовязання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Пунктом 11 вказаного правочину (зі змінами) визначено, що договір набуває чинності з 01.01.2014р. і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ до повного погашення заборгованості.

При цьому, як свідчать матеріали справи, споживання природного газу у січні 2014р. в обсязі 39,890 тис.куб.м. на суму 68361,76 грн., у лютому 2014р. в обсязі 39,093 тис.куб.м. на суму 64062,31 грн. та у березні 2014р. в обсязі 28,001 тис.куб.м. на суму 47480,62 грн. зафіксовано у актах приймання-передачі природного газу від 30.04.2014р.

Отже, виходячи з обставин справи, остаточний розмір обсягів постачання газу за період січень-березень 2014р. фактично визначено лише 30.04.2014р., про що свідчать наведені відповідні акти.

За визначенням п.3.4 договору, підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Окрім того, п.6.1 договору пов'язує остаточний розрахунок за спірними зобов'язаннями на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі газу.

Таким чином слідує, що у такій спосіб сторони обумовили підставу для остаточного розрахунку. Тобто, складання акту приймання-передачі природного газу, із відображенням усіх перелічених даних, має юридичним наслідком визначення певного розміру зобовязання покупця, у спірному випадку в частині обсягу спожитого газу та його вартості, ґрунтуючись на умовах укладеного договору.

Дослідивши у сукупності наведене положення договору разом із п.п.2.1.1, 2.1.2, 3.3, 3.4, 6.1 означеного правочину та фактичними обставинами справи, слідує, що сторонами обовязок зі сплати вартості спожитого природного газу саме в розмірах: 68361,76 грн. за поставлений природний газ у січні 2014р. в обсязі 39,890 тис.куб.м., 64062,31 грн. за поставлений природний газ у лютому 2014р. в обсязі 39,093 тис.м.куб., 47480,62 грн. за поставлений природний газ у березні 2014р. в обсязі 28,001 тис.м.куб., визначено остаточно лише за станом на 30.04.2014р.

Відтак, акти приймання-передачі природного газу від 30.04.2014р. є підставою для остаточного розрахунку між сторонами в загальній сумі 179904,69 грн. та встановлюють обовязок відповідача щодо сплати безпосередньо такої вартості природного газу, з огляду на встановлення його поставки саме в наведеному у них обсязі, з моменту їх оформлення.

За таких обставин, суд не вбачає правомірним застосування п.6.1 договору у прямому його значенні щодо визначення згідно нього моменту виникнення права вимоги зі сплати суми в розмірі 68361,76 грн. за зобовязанням січня 2014р., 64062,31 грн. за зобовязанням лютого 2014р. та 47480,62 грн. за зобовязанням березня 2014р., в цій частині.

Суд дійшов висновку, що застосування цього положення правочину, у наведеній частині, можливе як звичай ділового обороту у сфері договірних відносин, що склались між сторонами, з метою усунення прогалин, які виникли в процесі правового регулювання взаємовідносин сторін, а саме у частині строків оплати поставленого природного газу в означеній вище сумі.

Так, п.6.1 договору встановлено правило поведінки щодо порядку та умов проведення розрахунків, що є усталеним у певній сфері відносин.

Зважаючи на дане, суд дійшов висновку про наявність обовязку відповідача з оплати вартості спожитого природного газу у березні 2014р., обсяги якого відображено в акті приймання-передачі від 30.04.2014р., здійснити розрахунок за нього у загальній сумі 47480,62грн. не пізніше 19.05.2014р., що є поточним строком до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (в означеному випадку - складання акту).

В частині зобовязань січня-лютого 2014р., слід зазначити таке. Як свідчить п.9 додаткової угоди №2 від 18.04.2014р. до договору, пункт 5 означеної додаткової угоди у новій редакції, як то обов'язок Покупця у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснити до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу, поширює свою дію на правовідносини сторін, що фактично склались з 18.03.2014р.

Отже, право вимоги, як і період належного виконання зобовязань у цій частині, визначається виходячи безпосередньо з умов договору, а саме п.6.1, відповідно до якого, у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем протягом 5-ти календарних днів після підписання Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відтак, вартість поставленого природного газу у січні-лютому 2014р. на загальну суму 132 424,07 грн. повинна бути сплаченою відповідачем (на підставі актів від 30.04.2014р.) не пізніше 05.05.2014р.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок за зобовязаннями квітня 2014р.-червня 2015р. повинен бути здійснений не пізніше:

за квітень 2014 року - 19.05.2014р.;

за травень 2014 року - 19.06.2014р.;

за червень 2014 року - 19.07.2014р.;

за липень 2014 року - 19.08.2014р.;

за серпень 2014 року - 19.09.2014р.;

за вересень 2014 року - 19.10.2014р.;

за жовтень 2014 року - 19.11.2014р.;

за листопад 2014 року - 19.12.2014р.;

за грудень 2014 року - 19.01.2015р.;

за січень 2015 року - 19.02.2015р.;

за лютий 2015 року - 19.03.2015р.;

за березень 2015 року - 19.04.2015р.;

за квітень 2015 року - 19.05.2015р.;

за травень 2015 року - 19.06.2015р.;

за червень 2015 року - 19.07.2015р.

Виходячи зі змісту позовної заяви та наявних матеріалів справи, відповідач розрахувався за спірними зобовязаннями у повному обсязі, але, всупереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, з порушенням строків встановлених договором.

Доказів, що спростовують дане суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України прострочення відповідачем грошового зобовязання тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на таке, позивачем нараховано інфляційні витрати за прострочення основного зобовязання у загальній сумі 111 113,21 грн. (у межах провадження по даній справі за зобов'язанням січня 2014р. на суму 68361,76 грн. за березень 2014р.-травень 2014р.; за зобовязанням лютого 2014р. на суму 64062,31 грн. за період квітень 2014р.- травень 2014р.; за зобовязанням березня 2014р. на суму 47480,62 грн. за травень 2014р.; за зобовязанням грудня 2014р. на суму 122958,36 грн. за період лютий 2015р.-квітень 2015р. та на суму 40584,31 грн. за травень 2015р.; за зобов'язанням січня 2015р. на суму 126795,72 грн. за березень 2015р.-травень 2015р.; за зобовязанням лютого 2015р. на суму 103451,58 грн. за період квітень 2015р.- травень 2015р.; за зобовязанням березня 2015р. на суму 122147,16грн. за травень 2015р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), оскільки неправильно визначено період та базу для їх нарахування, і тому не може бути прийнятий судом.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного періоду, а саме, з урахуванням здійснених оплат, на дійсну суму боргу, що існувала у наведений період прострочення, суд дійшов висновку про їх розмір в загальній сумі 77151,11 грн. із наступного розрахунку: за зобовязанням грудня 2014р. на суму 122958,36 грн. за період лютий 2015р.-березень 2015р.; за зобов'язанням січня 2015р. на суму 126795,72 грн. за березень 2015р.-травень 2015р.; за зобовязанням лютого 2015р. на суму 103451,58 грн. за період квітень 2015р.- травень 2015р.; за зобовязанням березня 2015р. на суму 122147,16грн. за травень 2015р.; у інші періоди інфляційні процеси не відбулись.

Одночасно позивачем заявлено до стягнення 3% річних 4671,05 грн. (нарахування здійснено за зобовязаннями: січня 2014р. на суму 68361,76 грн. за період з 20.02.2014р. по 29.05.2014р.; лютого 2014р. на суму 64062,31 грн. з 20.03.2014р. по 29.05.2014р.; березня 2014р. на суму 47480,62 грн. з 20.04.2014р. по 29.05.2014р.; квітня 2014р. на суму 63246,13грн. з 20.05.2014р. по 29.05.2014р.; травня 2014р. на суму 18270,54 грн. з 20.06.2014р. по 26.06.2014р.; червня 2014р. на суму 10470,28 грн. з 20.07.2014р. по 31.07.2014р.; липня 2014р. на суму 5252,15 грн. з 20.08.2014р. по 26.08.2014р.; серпня 2014р. на суму 5090,58 грн. з 20.09.2014р. по 25.09.2014р.; вересня 2014р. на суму 5573,90 грн. з 20.10.2014р. по 27.10.2014р.; жовтня 2014р. на суму 27942,65 грн. з 20.11.2014р. по 25.11.2014р.; листопада 2014р. на суму 81506,16 грн. за період з 20.12.2014р. по 29.12.2014р.; грудня 2014р. на суму 122958,36 грн. за період з 20.01.2015р. по 23.04.2015р.; січня 2015р. на суму 126795,72 грн. за період з 20.02.2015р. по 09.06.2015р.; лютого 2015р. на суму 103451,58 грн. за період з 20.03.2015р. по 09.06.2015р.; березня 2015р. на суму 122147,16 грн. за період з 20.04.2015р. по 09.06.2015р.; квітня 2015р. на суму 53758,08 грн. за період з 20.05.2015р. по 09.06.2015р.; червня 2015р. на суму 6264,72 грн. за період з 20.07.2015р. по 03.09.2015р.).

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за зобовязаннями січня 2014р. - червня 2015р., виходячи з того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування, суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог в сумі 3808,43 грн. з наступного розрахунку: за зобовязаннями: січня 2014р. на суму 68361,76 грн. за період з 06.05.2014р. по 28.05.2014р.; лютого 2014р. на суму 64062,31 грн. з 06.05.2014р. по 28.05.2014р.; березня 2014р. на суму 47480,62 грн. з 20.05.2014р. по 28.05.2014р.; квітня 2014р. на суму 63246,13грн. з 20.05.2014р. по 28.05.2014р.; травня 2014р. на суму 18270,54 грн. з 20.06.2014р. по 25.06.2014р.; червня 2014р. на суму 10470,28 грн. з 20.07.2014р. по 30.07.2014р.; липня 2014р. на суму 5252,15 грн. з 20.08.2014р. по 25.08.2014р.; серпня 2014р. на суму 5090,58 грн. з 20.09.2014р. по 24.09.2014р.; вересня 2014р. на суму 5573,90 грн. з 20.10.2014р. по 26.10.2014р.; жовтня 2014р. на суму 27942,65грн. з 20.11.2014р. по 24.11.2014р.; листопада 2014р. на суму 81506,16 грн. за період з 20.12.2014р. по 28.12.2014р.; грудня 2014р. на суму 122958,36 грн. за період з 20.01.2015р. по 22.04.2015р.; січня 2015р. на суму 126795,72 грн. за період з 20.02.2015р. по 08.06.2015р.; лютого 2015р. на суму 103451,58 грн. за період з 20.03.2015р. по 08.06.2015р.; березня 2015р. на суму 122147,16 грн. за період з 20.04.2015р. по 08.06.2015р.; квітня 2015р. на суму 53758,08 грн. за період з 20.05.2015р. по 08.06.2015р.; червня 2015р. на суму 6264,72 грн. за період з 20.07.2015р. по 02.09.2015р.

Пунктом 7.2 договору (у редакції додаткової угоди №2 від 18.04.2014р. до договору №08/1870-13 від 18.04.2014р.) сторони обумовили, що у разі, якщо до 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині постави газу (Розділ ХІ Договору) Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1 Договору).

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 64640,83 грн. (нарахування здійснено за зобовязаннями: жовтня 2014р. на суму 27942,65 грн. з 20.11.2014р. по 25.11.2014р.; листопада 2014р. на суму 81506,16 грн. за період з 20.12.2014р. по 29.12.2014р.; грудня 2014р. на суму 122958,36 грн. за період з 20.01.2015р. по 23.04.2015р.; січня 2015р. на суму 126795,72 грн. за період з 20.02.2015р. по 09.06.2015р.; лютого 2015р. на суму 103451,58 грн. за період з 20.03.2015р. по 09.06.2015р.; березня 2015р. на суму 122147,16 грн. за період з 20.04.2015р. по 09.06.2015р.; квітня 2015р. на суму 53758,08 грн. за період з 20.05.2015р. по 09.06.2015р.; червня 2015р. на суму 6264,72 грн. за період з 20.07.2015р. по 03.09.2015р.).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за зобовязаннями жовтня 2014р.-червня 2015р., виходячи з того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування, суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог в сумі 63677,84 грн.

Окрім того, у клопотанні №909юр від 26.05.2016р. відповідач просить застосувати до позовних вимог щодо стягнення пені по справі №905/1024/16 строки спеціальної позовної давності передбачені ст.258 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 256, 258 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява позивачем надіслана 26.02.2016р., про що свідчить відповідний штамп поштового відправлення на конверті, у якому означений позов надійшов.

Виходячи з викладеного, слідує, що строк позовної давності у частині вимог про стягнення пені нарахованої за зобовязаннями жовтня-листопада 2014р. та за період з 20.01.2015р. по 25.02.2015р. щодо нарахованої штрафної санкції за зобов'язанням грудня 2014р. сплинув.

Відтак, суд задовольняє клопотання відповідача, застосовує строк позовної давності до цих вимог та відмовляє у їх задоволенні.

В частині тверджень відповідача з посиланням на п.6.1, п.7.2, ст.11 договору (зі змінами) стосовно того, що остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється у строк до 20.07.2015р., суд не погоджується, оскільки п.7.2 договору (у редакції додаткової угоди №2 від 18.04.2014р. до договору №08/1870-13 від 18.04.2014р.) визначено відповідальність за порушення строків виконання зобовязання за договором та передбачені передумови її застосування, як то: не здійснення повної оплати фактично отриманого за договором природного газу до 20-го числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. І таке нарахування, у випадку не проведення повного розрахунку у визначений строк здійснюється від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, виходячи з приписів п.6.1 договору у відповідній редакції.

Як свідчать обставини справи, відповідачем повна оплата за фактично отриманий за договором природний газ у встановлений строк не здійснена, а отже є наявними підстави для застосування відповідальності передбаченої п.7.2 договору та обовязок Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» сплатити пеню за весь час прострочення, за виключенням періоду щодо якого застосовується строк позовної давності, а саме починаючи з 26.02.2015р. щодо кожного зобов'язання окремо, у межах кінцевого строку, визначеного позивачем, що дорівнює загальному розміру 57963,94 грн.

Одночасно відповідачем заявлено клопотання №908юр від 06.05.2016р., у якому просить зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (пені) на 50%.

Слід зазначити, що статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цієї санкції.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було порушено господарське зобовязання, наслідки чого передбачені п.7.2 договору, а саме застосування позивачем пені стосовно відповідача.

Разом з цим, розмір пені, на стягненні якого наполягає позивач, не відповідає фактичним обставинам справи, а отже перерахований судом та визначений у загальному розмірі 57963,94 грн.

За висновками суду, оцінив надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності із загальним розміром нарахованих сум у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, враховуючи положення ст.129 Конституції України, та, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, нарахованих позивачем, оскільки в результаті здійсненого судом перерахунку розмір нарахованої пені менший, ніж заявлено позивачем, як і розмір встановлених сум інфляційних витрат та 3% річних, по-друге, не вбачається обставин, які зумовлюють надмірність нарахованої штрафної санкції та за яких можливе зменшення розміру пені у цьому конкретному випадку.

З огляду на таке, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у частині стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» пені підлягають задоволенню у сумі 57963,94 грн.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 180425,09 грн., у тому числі втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 111113,21грн., трьох процентів річних у розмірі 4671,05 грн. та пені у розмірі 64640,83 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Миколаївська, б.16, , п/р 3249 у ПАТ «ПУМБ» м.Київ, МФО 334851) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 138923,48 грн., у тому числі 57963,94грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання, 3808,43 грн. 3% річних та 77151,11грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2083,86 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 19.05.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 24.05.2016р.

Суддя О.В. Кротінова