РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016Справа №910/7174/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КосмоПакБуд"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундамент"

Про стягнення 227 330,27 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Качмар С.П. (дов. від 25.05.2016)

від відповідача: Лазоренко Т.В. (дов. від 26.11.2015)

Данчин Ю.Р. (дов. Від 26.11.2015)

В судовому засіданні 01.06.2016 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.04.2016 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява № 04/04 від 04.04.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю "КосмоПакБуд" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундамент" (надалі - відповідач) про стягнення 227 330,27 грн.

Позовні вимоги ограновані тим, що на думку позивача, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за Договором поставки № 22-02/10-Б товарного бетону від 22.02.2010, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 227 330,27 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/7174/16, розгляд справи призначено на 18.05.2016.

В судових засіданнях 18.05.2016, 25.05.2016 оголошувалась перерви до 25.05.2016 та 01.06.2016.

В судове засідання,призначене на 01.06.2016 з'явились представники сторін надали пояснення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КосмоПакБуд" (далі - Позивач, Постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундамент" (далі - Відповідач, Покупець) був укладений Договір поставки № 22-02/10-Б (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується протягом строку дії даного Договору поставляти, а Замовник оплачувати та приймати бетон.

За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між сторонами є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 названого кодексу).

На виконання умов Договору, Позивач поставив Продукцію Відповідачеві на загальну суму 6 273 450,38 грн., що підтверджується видатковими накладними підписаними та скріпленими печатками Сторін (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 2.3.1 Договору Покупець здійснює оплату Товару у вигляді 100 % передоплати згідно виставленого рахунку-фактури.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, свого обов'язку щодо оплати поставки товару відповідачем виконано частково на суму 6 049 479,67 грн., внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість у розмірі 223 970 грн.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що у позивача дійсно виникло право вимоги до відповідача.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем був пропущений строк позовної давності для звернення до суду, виходячи з наступного.

Згідно із ст.ст. 256, 257 Цивильного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до стаття 261 Цивильного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а враховуючи, що судом встановлено набуття позивачем права вимоги виконати зобов'язання у позивача виникло після поставки товару, а саме у 2011 році. Отже початок перебігу позовної давності виник 2011 році.

Судом встановлено, позовна заява була подана позивачем до суду 18.04.2016, що підтверджується відміткою на позовній заяві, тобто з пропуском строку позовної давності.

Посилання позивача, на те, що відповідачем 16.10.2013 було оплачено товар за видатковою накладною № 70 від 24.01.2011, і таким чином визнана наявність всього боргу судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Таким чином оплата відповідачем товару за однією видатковою накладною, а саме № 70 від 24.01.2011, не свідчить про визнання відповідачем всієї суми боргу в розмірі 223 970,71 грн. за іншими видатковими накладними.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У судовому засіданні 18.05.2016 представник відповідача просив визнати строк позовної давності пропущеним та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки позивач не зазначив жодних правових підстав для визнання поважними причин пропуску ним строку позовної давності, у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ст. 49, ст.ст.75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "КосмоПакБуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундамент" про стягнення 227 330,27 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення підписаний 07.06.2016

Суддя Лиськов М.О.