ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 рокуСправа № 912/258/15-г
Господарський суд Кіровоградської області у складі колегії суддів: головуючого судді Вавренюк Л.С., суддів Болгар Н.В. та Наливайко Є.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/258/15-г

за позовом: дочірнього підприємства "Завод залізобетонних виробів" товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром", м. Світловодськ

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Світловодський завод "Спецзалізобетон", м. Світловодськ

про стягнення 1 371 089,36 грн.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № б/н від 03.12.2014 р.;

від відповідача участі не брали.

Дочірнє підприємство "Завод залізобетонних виробів" товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" (далі - ДП "Завод залізобетонних виробів" ТОВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром") звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з публічного акціонерного товариства Світловодський завод "Спецзалізобетон" (далі - ПАТ Світловодський завод "Спецзалізобетон") 1 107 204,36 грн. заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки.

02.03.2015 р. позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, за якою позивач погодився з позицією відповідача щодо недоцільності включення вартості залізничних послуг до позовних вимог, пов'язаних з поставкою товарів та відмовився від стягнення заборгованості за залізничні послуги, таким чином зменшивши розмір позовних вимог на 15 817,16 грн. до 759 703,02 грн. Разом з цим, позивач збільшив позовні вимоги на 32 646,86 грн., у зв'язку зі встановленням Міністерством фінансів України індексу інфляції за січень вже після подачі позову та неврахуванням цього показника при розрахунку позову, виправленням деяких арифметичних помилок при розрахунках.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 759 703,02 грн. основного боргу та 364 331,54 грн. штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та відсотків, всього в розмірі 1 124 034,56 грн. (а.с. 217 том 1).

Зазначена заява по відношенню до вимог, викладених у позові, є заявою про збільшення розміру позовних вимог. Оскільки відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України збільшення розміру позовних вимог до прийняття рішення у справі належить до прав позивача, господарським судом прийнято зазначену заяву до розгляду.

16.03.2015р. ДП "Завод залізобетонних виробів" ТОВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" подано до суду заяву про відмову від деяких позовних вимог, а саме в частині заборгованості за залізничні послуги по рахунку № СФ-000330 від 26.06.2014 р. та рахунку № СФ-000394 від 31.07.2014 р. на суму 15 817,16 грн. (а.с. 174 том 2).

16.03.2016 р. представником позивача подано заяву про зміну предмета позову, згідно якої просить змінити предмет позову про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та відсотків за порушення грошового зобов'язання за договором поставки № 23/06 від 17.06.2014 р. на стягнення заборгованості та штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та відсотків за порушення грошового зобов'язання за фактично поставлені товари та товари, поставлені за договором поставки № 23/06 від 17.06.2014 р. (а.с. 9 том 3).

Оскільки після зміни складу суду по розгляду даної справи 23.11.2015 р. (а.с. 277 том 2), розгляд даної справи по суті господарським судом не розпочинався, подання заяви про зміну предмета позову не суперечить процесуальному закону, тому така заява також прийнята до розгляду господарським судом.

Крім того, 07.04.2016 р. позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, за змістом якої просить стягнути з ПАТ "Світловодський завод "Спецзалізобетон" на користь позивача заборгованість за фактично поставлені товари та товари, поставлені за договором поставки № 23/06 від 17.06.2014 р. в сумі 759 703,02 грн. основного боргу, 161 679,73 грн. пені, 743 443,97 грн. інфляційних нарахувань, 64 023,31 грн. відсотків річних, всього в розмірі 1 728 850,03 грн. (а.с. 31 том 3).

Вказана заява по відношенню до заяви, поданої позивачем 02.03.2015 р., є заявою про збільшення розміру позовних вимог та приймається до розгляду господарським судом.

Заяву про зміну розміру позовних вимог позивачем подано також 29.04.2016 р., за змістом якої позивач просить стягнути з відповідача:

- заборгованість за фактично поставлені товари у розмірі 1 058 851,07 грн. (594 088,48 основного боргу, 38 925,17 грн. відсотків річних та 425 837,42 грн. інфляційних нарахувань);

- заборгованість за поставлені за договором поставки № 23/06 від 17.06.2014 р. товари у розмірі 312 238,29 грн. (165 542,50 грн. основного боргу, 32 566,23 грн. пені, 10 417,43 грн. відсотків річних та 103 712,13 грн. інфляційних нарахувань), всього в розмірі 1 371 089,36 грн. (а.с. 120 том 3).

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За своїм змістом подана заява є заявою про збільшення розміру позовних вимог, не суперечить вимогам процесуального закону, отримана відповідачем разом з відповідними розрахунками заборгованості, про що свідчить відповідна відмітка на тексті заяви, а тому приймається до розгляду господарським судом.

Оскільки в заяві позивача від 29.04.2016 р. викладено остаточні вимоги позивача, господарський суд розглядає позовні вимоги в редакції зазначеної заяви.

Крім того, заявою від 27.05.2016 р. позивач просить відкликати свою заяву від 16.03.2015 р. про відмову від частини позовних вимог або залишити її без розгляду (а.с. 73 том 4).

Оскільки сума відмови від позову була врахована позивачем в наступних поданих до суду заявах, що є правом позивача, господарський суд залишає без розгляду заяву позивача від 16.03.2016 р.(а.с. 174 том 2).

Відповідач позовні вимоги заперечив у повному обсязі. Так, згідно письмового відзиву на позов та письмових пояснень по суті спору, відповідач

- вважає безпідставними посилання позивача на укладений між сторонами договір поставки № 23/06 від 17.06.2014 р.;

- стверджує про те, що надані позивачем копії рахунків-фактур не містять доказів вручення їх відповідачу для проведення оплати;

- в товарно - транспортних накладних місцем розвантаження товару зазначаються різні міста України, тоді як договором поставки не визначено надання послуг перевезення товару до складу відповідача;

- в залізничних накладних та видаткових накладних № № РНГ0001237, РНГ001236 від 20.06.2014 р., РНГ 001250 від 23.06.2014 р., РЕГ 001251 від 23.06.2014 р., отримувачами товару є ПАТ "Рівнеобленерго" та ПАТ "Кіровоградобленерго", а не відповідач;

- при візуальному дослідженні доданих до позову видаткових накладних та довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей працівником підприємства відповідача ОСОБА_2 встановлено факт підроблення первинних бухгалтерських документів;

- виконуючим обовязки голови правління ПАТ "Світловодський завод "Спецзалізобетон" ОСОБА_3 вчинялись дії всупереч законним інтересам товариства, використовувалось власне посадове становище для доведення підприємства до банкрутства, у звязку з чим 27.01.2015 р. відповідачем до Світловодської міжрайпрокуратури подано заяву про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за розкрадання майна товариства шляхом зловживання посадовим становищем. За вказаним фактом Світловодською міжрайонною прокуратурою внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань та 27.01.2015 р. Світловодським МВ УМВС України в Кіровоградській області розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України (а.с. 146-149 том 2, 16-21 том 3).

12.02.2015 р. відповідачем заявлялось письмове клопотання про витребування у Світловодському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи МВС України у Кіровоградській області відомості про наявність у власності ОСОБА_4 власного вантажного автомобільного транспорту, у тому числі вантажних причепів та напівпричепів (а.с. 171-172 том 1).

Письмове клопотання в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України заявлено відповідачем також 16.03.2015 р., згідно якого ПАТ Світловодський завод "Спецзалізобетон" просить витребувати у Світловодському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи МВС України у Кіровоградській області відомості про власників автотранспортних засобів, зазначених у клопотанні; витребувати у позивача копії технічних паспортів на зазначені в клопотанні автотранспортні засоби, а також копії технічних паспортів на напівпричепи, які використовувались разом з автомашинами і які зазначені у доданих до справи товарно-транспортних накладних, а також правові підстави для користування вказаними напівпричепами та оригінали зазначених документів для огляду в суді; витребувати у позивача документи на підтвердження трудових відносин з водіями транспортних засобів, що зазначені ним у товарно-транспортних накладних та оригінали зазначених документів для огляду в судовому засіданні (а.с. 171-173 том 2).

14.04.2016 р. відповідачем до суду подано письмове клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Відповідач пропонує поставити на вирішення судового експерта наступне питання: "Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 особисто ним або іншою особою у графі "Отримав" у видатковій накладній № РН - 0000052 від 25.06.2014 р. ?" (а.с. 51-52 том 3).

У судовому засіданні 27.05.2016 р. позивач позовні вимоги, з урахуванням поданих заяв в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні участі не брав, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується підписом повноважного представника ПАТ "Світловодський завод "Спецзалізобетон" на судовому повідомленні про наступне засідання від 10.05.2016 р. (а.с. 202 том 3).

Разом з цим, 26.05.2016 р. відповідачем до суду подано письмове клопотання про відкладення розгляду справи на інший час та дату, мотивоване відрядженням представника відповідача ОСОБА_5 до м. Одеси та знаходженням другого представника відповідача ОСОБА_6 на лікарняному (а.с. 56 том 4).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд встановив наступні обставини.

17.06.2014 р. між ДП "Завод залізобетонних виробів" ТОВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" (Продавець) та ПАТ "Світловодський завод "Спецзалізобетон" (Покупець) укладено договір поставки № 23/06 (далі Договір, а.с. 33 том 1), відповідно до умов якого Продавець зобовязується виготовити і передати, а Покупець прийняти і оплатити залізобетонні вироби в асортименті; поставка залізобетонних виробів здійснюється силами Покупця; загальна сума Договору складає 5 000 000,00 грн. (п.п. 1.1. -1.3. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору, оплата за товар, що поставляється, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця, згідно виставленого рахунку на умовах сплати по факту поставки на протязі 10 календарних днів.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 р. або до його повного виконання (п. 5.1. Договору).

Договір підписаний повноважними представниками Продавця і Покупця, скріплений круглими печатками сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов Договору Продавцем на підставі видаткових накладних №№ РНГ-001271 від 17.06.2014 р., РНГ-001272 від 17.06.2014 р., РНГ-001273 від 17.06.2014 р., РНГ- 001274 від 17.06.2014 р., РНГ -001209 від 18.06.2014 р., РНГ-001227 від 19.06.2014 р. РНГ-001236 від 20.06.2014 р., РНГ- 001237 від 20.06.2014 р., РНГ-001237 від 20.06.2014 р., РНГ-001238 від 20.06.2014 р., РНГ-001250 від 23.06.2014 р., РНГ-001251 від 23.06.2014 р., РНГ-1279 від 26.06.2014 р., РНГ-1280 від 26.06.2014 р., РНГ-1286 від 26.06.2014 р., РНГ-001287 від 26.06.2014 р., РНГ-001288 від 26.06.2014 р., РНГ- 001338 від 01.07.2014 р., РНГ-001347 від 02.07.2014 р., РНГ-001462 від 17.07.2014 р., РНГ-001546 від 28.07.2014 р., РНГ- 001596 від 04.08.2014 р., РНГ-001892 від 10.09.2014 р., РНГ-001908 від 12.09.2014 р., поставлено відповідачу залізобетонні вироби на загальну суму 652972,50 грн. (а.с. 39, 41, 43, 45, 47, 49, 51, 52, 54, 56, 58, 61, 64, 67, 70, 72, 79, 81, 86, 89, 98, 121, 123 том 1).

Позивачем виставлялись рахунки-фактури на оплату поставленого за Договором товару: №№ СФГ-000615 від 17.06.2014 р., СФГ-000594 від 18.06.2014 р., СФГ-000597 від 19.06.2014 р. СФГ-000594 від 18.06.2014 р., СФГ-000597 від 19.06.2014 р., СФГ-623 від 26.06.2014 р. , СФГ-000624 від 26.06.2014 р., СФГ-000625 від 26.06.2014 р., СФГ-000626 від 26.06.2014 р., СФГ-000637 від 01.07.2014 р., СФГ-000643 від 02.07.2014 р., СФГ-000701 від 17.07.2014 р., СФГ-000747 від 28.07.2014 р., СФГ-000766 від 04.08.2014 р., СФГ-000898 від 08.09.2014 р. (а.с. 175, 176, 63, 65, 68, 178, 183, 82, 87, 90, 99, 199 том 1).

Відповідачем частково погашено заборгованість за поставлений за Договором товар, згідно банківських виписок № БВ-000872 від 08.08.2014 р., № БВ-000892 від 21.08.2014 р., № БВ-000919 від 10.09.2014 р. та № БВ-000922 від 12.09.2014 р. та відповідних платіжних доручень на загальну суму 487430 грн., в результаті чого за відповідачем рахується заборгованість за Договором в сумі 165542,50 грн., зокрема, за видатковими накладними №№ РНГ-1280 від 26.06.2014 р., РНГ-1286 від 26.06.2014 р., РНГ-001287 від 26.06.2014 р., РНГ-001288 від 26.06.2014 р., РНГ- 001338 від 01.07.2014 р., РНГ-001347 від 02.07.2014 р., РНГ-001462 від 17.07.2014 р., РНГ-001546 від 28.07.2014 р., РНГ- 001596 від 04.08.2014 р. в повному обсязі, за видатковою накладною № РНГ-1279 від 26.06.2014 р. в сумі 1739,00 грн.

Разом з цим, за видатковими накладними №№ РНГ-001892 від 10.09.2014 р., РНГ-001908 від 12.09.2014 р. відповідачем здійснено переплату в сумі 600,00 грн. та 450,00 грн. відповідно, на суму якої позивачем зменшено заборгованість відповідача за Договором.

Крім того, на підставі накладних №№ РН-0000048 від 25.06.2014 р., РН-0000049 від 26.06.2014 р., РН-0000052 від 26.06.2014 р., РН-0000053 від 27.06.2014 р., РН-0000054 від 27.06.2014 р., РН-0000055 від 27.06.2014 р., РН-0000058 від 08.07.2014 р., РН-0000063 від 15.07.2014 р., РН-0000073 від 29.07.2014 р., РН-0000074 від 30.07.2014 р., РН-0000075 від 30.07.2014 р., РН-0000069 від 31.07.2014 р., РН- 0000076 від 31.07.2014 р., РН-0000077 від 31.07.2014 р., РНГ-001601 від 05.08.2014 р., РНГ-001613 від 06.08.2014 р., РНГ-001623 від 07.08.2014 р., РНГ-001655 від 11.08.2014 р., РНГ-001659 від 11.08.2014 р., РНГ-001665 від 11.08.2014 р., РНГ-001674 від 12.08.2014 р., РН-0000082 від 14.08.2014 р., РН-0000086 від 29.08.2014 р., РН-0000093 від 17.09.2014 р. позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1463807,71 грн. (а.с. 60, 74, 75, 76, 77, 78, 84, 85, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 101, 104, 107, 110, 112, 114, 117, 119, 120, 125 том 1).

Позивачем виставлялись рахунки-фактури на оплату поставленого за переліченими вище накладними товару: №№ СФ-0000329 від 25.06.2014 р., СФ-0000330 від 26.06.2014 р., СФ-0000331 від 26.06.2014 р., СФ-0000339 від 27.06.2014 р., СФ-0000340 від 27.06.2014 р., СФ-0000341 від 27.06.2014 р., СФ-0000374 від 15.07.2014 р., СФ-0000405 від 30.07.2014 р., СФ-0000406 від 30.07.2014 р., СФ-0000394 від 31.07.2014 р., СФ-0000407 від 31.07.2014 р., СФГ-000771 від 05.08.2014 р., СФГ-000780 від 06.08.2014 р.,СФГ-000784 від 07.08.2014 р., СФГ-000798 від 11.08.2014 р., СФГ-000804 від 11.08.2014 р., СФГ-000814 від 12.08.2014 р., СФГ-0000416 від 14.08.2014 р., СФ-0000422 від 29.08.2014 р., СФ-0000441 від 17.09.2014 р. (а.с. 177, 179, 180, 181, 182, 186, 187, 189, 190, 193, 102, 105, 108, 194, 115, 195, 197, 198, 201 том 1).

На підтвердження своїх доводів щодо поставки відповідачу товару як на підставі Договору, так і на підставі видаткових накладних, позивачем надано до суду копії товарно-транспортних та залізничних накладних (а.с. 40, 42, 44, 46, 48, 50, 53, 55, 57, 59, 62, 66, 69, 71, 73, 80, 83, 88, 91, 100, 103, 106, 109, 111, 113, 116, 118, 122, 124 том 1), а також довіреностей на отримання товару, виданих посадовими особами відповідача (а.с. 126-134 том 1).

Як стверджує позивач, за видатковою накладною № РН-0000048 від 25.06.2014 р. на суму 283045,95 грн. згідно банківської виписки № БВ-000922 від 12.09.2014 р. відповідачем здійснено часткову оплату в сумі 80000,00 грн., на решту боргу за накладною в сумі 203045,95 грн. позивачем проведено зарахування зустрічних вимог; за видатковою накладною № РН-0000049 від 26.06.2014 р., сума якої зменшена на вартість залізничних послуг в розмірі 7923,60 грн., згідно банківської виписки № БВ-000823 від 03.07.2014 р. відповідачем здійснено повну оплату; за видатковою накладною № РН-0000052 від 26.06.2014 р. на суму 37822,84 грн. згідно банківської виписки № БВ-000823 від 03.07.2014 р. відповідачем здійснено часткову оплату в сумі 190305,96 грн., на решту боргу за накладною в сумі 29899,24 грн. позивачем проведено зарахування зустрічних вимог; за видатковою накладною № РН-0000055 від 28.06.2014 р. на суму 79749,46 грн. згідно банківської виписки № БВ-000829 від 08.07.2014 р. відповідачем здійснено часткову оплату в сумі 50000,00 грн., на решту боргу за накладною в сумі 29749,46 грн. позивачем проведено зарахування зустрічних вимог; за видатковою накладною № РН-0000073 від 02.08.2014 р. на суму 59680,99 грн. згідно банківської виписки № БВ-000906 від 02.09.2014 р. відповідачем здійснено часткову оплату в сумі 20000,00 грн.; за видатковою накладною № РН-0000074 від 30.07.2014 р. на суму 59680,99 грн. згідно банківської виписки № БВ-000903 від 29.08.2014 р. відповідачем здійснено повну оплату.

Крім того, за видатковими накладними №№ РН-0000053 від 27.06.2014 р. на суму 6036,85 грн., РН-0000054 від 27.06.2014 р. на суму 596,00 грн., РН-0000058 від 08.07.2014 р. на суму 4970,80 грн. позивачем здійснено зарахування зустрічних вимог на суму зобовязання в повному обсязі; за видатковою накладною № РН-0000063 від 15.07.2014 р. на суму 205398,43 грн. позивачем проведено зарахування зустрічних вимог на суму 195433,98 грн.; суму зобовязання за видатковою накладною № РН-0000069 від 31.07.2014 р. позивачем зменшено на вартість залізничних послуг в розмірі 7893,60 грн.

Таким чином, позивач зазначає про існування за відповідачем заборгованості за поставлений товар на підставі наступних накладних: РН-0000063 від 15.07.2014 р. в сумі 9964,45 грн., РН-0000073 від 29.07.2014 р. в сумі 39680,99 грн., РН-0000075 від 30.07.2014 р. в сумі 22411,20 грн., РН-0000069 від 31.07.2014 р. в сумі 174945,54 грн., РН- 0000076 від 31.07.2014 р. в сумі 59681,16 грн., РН-0000077 від 31.07.2014 р. в сумі 39956,89 грн., РНГ-001601 від 05.08.2014 р. в сумі 6392,00 грн., РНГ-001613 від 06.08.2014 р. в сумі 6392,00 грн., РНГ-001623 від 07.08.2014 р. в сумі 6392,00 грн., РНГ-001655 від 11.08.2014 р. в сумі 6392,00 грн., РНГ-001659 від 11.08.2014 р. в сумі 6392,00 грн., РНГ-001665 від 11.08.2014 р. в сумі 12784,00 грн., РНГ-001674 від 12.08.2014 р. в сумі 6392,00 грн., РН-0000082 від 14.08.2014 р. в сумі 30891,49 грн., РН-0000086 від 29.08.2014 р. в сумі 115585,80 грн., РН-0000093 від 17.09.2014 р. в сумі 49834,96 грн., всього в розмірі 594088,48 грн.

Оскільки, відповідач заборгованість за Договором та за видатковими накладними в повному обсязі не сплатив, позивач з метою захисту порушених прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд виходив з наступного.

Як зазначає позивач у своїх позовних вимогах, заборгованість в сумі 165 542,50 грн. ним предявлена до стягнення з відповідача на підставі Договору, укладеного між сторонами 17.06.2014 р.

Однак, господарський суд не може погодитись з такою позицією позивача, з огляду на наступне.

На підтвердження виконання своїх зобовязань за Договором позивачем надавались до суду видаткові накладні №№ РНГ-001271 від 17.06.2014 р., РНГ-001272 від 17.06.2014 р., РНГ-001273 від 17.06.2014 р., РНГ- 001274 від 17.06.2014 р., РНГ -001209 від 18.06.2014 р., РНГ-001227 від 19.06.2014 р. РНГ-001236 від 20.06.2014 р., РНГ- 001237 від 20.06.2014 р., РНГ-001237 від 20.06.2014 р., РНГ-001238 від 20.06.2014 р., РНГ-001250 від 23.06.2014 р., РНГ-001251 від 23.06.2014 р., РНГ-1279 від 26.06.2014 р., РНГ-1280 від 26.06.2014 р., РНГ-1286 від 26.06.2014 р., РНГ-001287 від 26.06.2014 р., РНГ-001288 від 26.06.2014 р., РНГ- 001338 від 01.07.2014 р., РНГ-001347 від 02.07.2014 р., РНГ-001462 від 17.07.2014 р., РНГ-001546 від 28.07.2014 р., РНГ- 001596 від 04.08.2014 р., РНГ-001892 від 10.09.2014 р., РНГ-001908 від 12.09.2014 р., рахунки-фактури №№ СФГ-000615 від 17.06.2014 р., СФГ-000594 від 18.06.2014 р., СФГ-000597 від 19.06.2014 р. СФГ-000594 від 18.06.2014 р., СФГ-000597 від 19.06.2014 р., СФГ-623 від 26.06.2014 р., СФГ-000624 від 26.06.2014 р., СФГ-000625 від 26.06.2014 р., СФГ-000626 від 26.06.2014 р., СФГ-000637 від 01.07.2014 р., СФГ-000643 від 02.07.2014 р., СФГ-000701 від 17.07.2014 р., СФГ-000747 від 28.07.2014 р., СФГ-000766 від 04.08.2014 р., СФГ-000898 від 08.09.2014 р., а також товарно-транспортні накладні та виписані відповідачем довіреності на отримання товару, однак, жодний із наявних у справі документів не містить посилання на укладений між сторонами договір поставки.

Позивач в супереч вимог ст.ст. 33-34 ГПК України не довів, що поставлений ним відповідачу товар за накладними, перелік яких міститься у наданому до суду відповідному розрахунку (а.с. 121 том 3) отриманий відповідачем на підставі укладеного сторонами Договору, оскільки по-перше, зазначені вище видаткові накладні, а також рахунки, посилання на які й містять ці накладні, посилань на будь-який договір взагалі не містять.

По-друге, сам Договір, на який позивач посилається в позові, не містить переліку залізобетонних виробів, про поставку саме яких укладався Договір.

В той же час, господарським судом встановлено, що посилання на Договір містять надані до суду позивачем податкові накладні (а.с. 29-51, 53, 55-56, 60, 63-68, 71-73 том 2).

Однак, зазначена обставина не може бути прийнята до уваги господарським судом, з огляду на наступне.

Надані у справі позивачем податкові накладні, містять посилання, як на підставу поставки позивачем товару, поставленого, за доводами самого позивача, відповідачу, на підставі видаткових накладних, перелік яких містить наданий до суду позивачем відповідний розрахунок (а.с. 122-123 том 3), а також на підставі Договору згідно накладних, перелік яких містить інший наданий до суду позивачем відповідний розрахунок (а.с. 121 том 3).

До того ж, в податковій накладній від 02.07.2014 р. в графі "договір поставки" позивач зазначає договір за № 2102-1 від 21.02.2014 р.,

в податковій накладній від 15.07.2014 р. договір поставки № 58 від 08.07.2014 р., в податкових накладних від 12.09.2014 р.- № 17/06 від 23.06.2014 р. (а.с. 52, 74 том 2), тоді як і позивач, і відповідач стверджують про те, що інших договорів поставки між позивачем, як Продавцем, та відповідачем, як Покупцем, не укладалось.

Таким чином, здійснення позивачем поставок товару в період дії Договору та поставка поміж інших товарів також залізобетонних виробів, не може слугувати належними та допустимими доказами здійснення зазначених господарських операцій саме на підставі Договору.

Разом з цим, фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини щодо поставки товару, вказаного в накладних №№ РНГ-001271 від 17.06.2014 р., РНГ-001272 від 17.06.2014 р., РНГ-001273 від 17.06.2014 р., РНГ- 001274 від 17.06.2014 р., РНГ -001209 від 18.06.2014 р., РНГ-001227 від 19.06.2014 р. РНГ-001236 від 20.06.2014 р., РНГ- 001237 від 20.06.2014 р., РНГ-001237 від 20.06.2014 р., РНГ-001238 від 20.06.2014 р., РНГ-001250 від 23.06.2014 р., РНГ-001251 від 23.06.2014 р., РНГ-1279 від 26.06.2014 р., РНГ-1280 від 26.06.2014 р., РНГ-1286 від 26.06.2014 р., РНГ-001287 від 26.06.2014 р., РНГ-001288 від 26.06.2014 р., РНГ- 001338 від 01.07.2014 р., РНГ-001347 від 02.07.2014 р., РНГ-001462 від 17.07.2014 р., РНГ-001546 від 28.07.2014 р., РНГ- 001596 від 04.08.2014 р., РНГ-001892 від 10.09.2014 р., РНГ-001908 від 12.09.2014 р., РН-0000048 від 25.06.2014 р., РН-0000049 від 26.06.2014 р., РН-0000052 від 26.06.2014 р., РН-0000053 від 27.06.2014 р., РН-0000054 від 27.06.2014 р., РН-0000055 від 27.06.2014 р., РН-0000058 від 08.07.2014 р., РН-0000063 від 15.07.2014 р., РН-0000073 від 29.07.2014 р., РН-0000074 від 30.07.2014 р., РН-0000075 від 30.07.2014 р., РН-0000069 від 31.07.2014 р., РН- 0000076 від 31.07.2014 р., РН-0000077 від 31.07.2014 р., РНГ-001601 від 05.08.2014 р., РНГ-001613 від 06.08.2014 р., РНГ-001623 від 07.08.2014 р., РНГ-001655 від 11.08.2014 р., РНГ-001659 від 11.08.2014 р., РНГ-001665 від 11.08.2014 р., РНГ-001674 від 12.08.2014 р., РН-0000082 від 14.08.2014 р., РН-0000086 від 29.08.2014 р., РН-0000093 від 17.09.2014 р.

Правовідносини поставки регулюються параграфом 3 Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до приписів ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення ч. 2 ст. 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Зазначене кореспондується з правовою позицією Вищого господарського суду України, що викладена в постанові пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

При цьому, господарський суд не приймає доводи відповідача, що Покупцем не приймався товар на підставі зазначених вище видаткових накладних, оскільки, як вказує відповідач, в частині наданих позивачем до суду видаткових, товарно-транспортних накладних та довіреностях на отримання товару підроблено підписи відповідальної особи відповідача за отримання товару.

Так, ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2015 р. задоволено клопотання ПАТ "Світловодський завод "Спецзалізобетон" про призначення судової почеркознавчої експертизи; у справі № 912/258/15-г призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз; на вирішення судових експертів поставлено наступні питання:

1) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 особисто ним або іншою особою у графі "Отримав" у наступних видаткових накладних: №№ РН-000048 від 25.06.2014 р.; РН-000049 від 26.06.2014 р.; РН-0000053 від 27.06.2014 р.; РН-0000054 від 27.06.2014 р.; РН-0000055 від 27.06.2014 р.; РН-0000058 від 08.07.2014 р.; РН-0000063 від 15.07.2014 р.; РНГ-001462 від 17.07.2014 р.; РНГ-001546 від 28.07.2014 р.; РН-0000073 від 29.07.2014 р.; РН-0000074 від 30.07.2014 р.; РН-0000075 від 30.07.2014 р.; РН-0000076 від 31.07.2014 р.; РН-0000077 від 31.07.2014 р.; РНГ-001601 від 05.08.2014 р.; РНГ-001613 від 06.08.2014 р.; РНГ-001623 від 07.08.2014 р.; РНГ-001655 від 11.08.2014 р.; РНГ-001659 від 11.08.2014 р.; РНГ-001665 від 11.08.2014 р.; РНГ-001674 від 12.08.2014 р.; РН-0000082 від 14.08.2014 р.; РН-000086 від 29.08.2014 р.; РН-0000093 від 17.09.2014 р.?

2) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 особисто ним або іншою особою у графі "Зразок підпису особи, що одержала довіреність" у наступних довіреностях: №61 від 25.06.2014 р., №73 від 01.07.2014 р., №102 від 04.08.2014 р., №104 від 05.09.2014 р., №124 від 14.08.2014 р., №138 від 29.09.2014 р.?

3) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 особисто ним або іншою особою у графі "Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)" у наступних товарно-транспортних накладних: №ТТН-001468 від 04.08.2014 р., №ТТН-001472 від 05.08.2014 р., № ТТН-001484 від 06.08.2014 р., № ТТН-001494 від 07.08.2014 р., № ТТН-001525 від 11.08.2014 р., № ТТН-001529 від 11.09.2014 р., № ТТН-001535 від 11.08.2014 р., № ТТН-001542 від 12.08.2014 р.?

Крім того, ухвалою суду від 28.07.2015 р. направлено експерту пояснення щодо необхідності дослідження на видаткових накладних № РН-0000049 від 26.06.2014 р., № РН-0000053 від 27.06.2014 р. двох підписів ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1718/02 від 30.12.2015 р. за матеріалами даної справи, експертом встановлено:

1. Зображення бланку, друкованого тексту та підписів, розміщені у видатковій накладній №РНГ-001659 від 11.08.2014 р. виконані за допомогою копіра з лазерним способом друку, тобто є копією, а не оригіналом;

2. Підписи від імені ОСОБА_2Г у видаткових накладних №РН-0000058 від 08.07.2014 р., №РН-0000063 від 15.07.2014 р., №РН-0000073 від 29.07.2014 р., № РН-0000074 від 30.07.2014 р., №РН-0000075 від 30.07.2014 р., №РН-0000076 від 31.07.2014 р., №РН-0000077 від 31.07.2014 р., №РНГ-001665 від 11.08.2014 р., №РНГ-001674 від 12.08.2014 р., №РН-0000082 від 14.08.2014 р., №РН-0000086 від 29.08.2014 р., №РН-0000093 від 17.09.2014 р., товарно-транспортній накладній №ТТН-001535 від 11.08.2014 р., довіреності №102 від 04.08.2014 р., довіреності №104 від 05.08.2014 р., довіреності №138 від 29.08.2014 р. виконані самим ОСОБА_2.

3 а-б) Два підписи від імені ОСОБА_2 (підпис №1, підпис №2) у видатковій накладній №РН-0000049 від 26.06.2014 р. та видатковій накладній №РН-0000053 від 27.06.2014 р. виконані не самим ОСОБА_2, а іншою особою (особами);

в) Підписи від імені ОСОБА_2 у видатковій накладній №РН-0000048 від 25.06.2014 р., видатковій накладній №РН-0000054 від 27.06.2014 р., видатковій накладній №РН-0000055 від 27.06.2014 р., довіреності №61 від 25.06.2014 р., виконані не самим ОСОБА_2, а іншою собою (особами);

4а) Підписи від імені ОСОБА_7 у видатковій накладній № РНГ-001462 від 17.07.2014 р., видатковій накладній №РНГ-001546 від 28.07.2014 р., виконані не самим ОСОБА_7, а іншою особою особами) з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_7;

б) Вирішити питання чи виконані підписи від імені ОСОБА_7 у наданих на експертизу видаткових накладних №РНГ-00І462 від 17.07.2014 р., № РНГ-001546 від 28.07.2014 р., ОСОБА_2 або іншою особою (особами), не виявилося можливим, з причин, наведених у пункті 4б) Дослідницької частини висновку;

5. Питання чи виконані підписи від імені ОСОБА_2 у довіреності №73 від 01.07.2014 р., довіреності №124 від 14.08.2014 р., товарно-транспортній накладній ТТН-001468 від 04.08.2014 р., товарно-транспортній накладній ТТН-001525 від 11.08.2014 р., товарно-транспортній накладній ТТН-001542 від 12.08.2014р. самим ОСОБА_2 або іншою особою, не вирішувалось;

6. Підписи від імені ОСОБА_2 у видатковій накладній №РНГ-001601 від 05.08.2014 р., видатковій накладній №РНГ-001613 від 06.08.2014 р., видатковій накладній РНГ-001623 від 07.08.2014 р., видатковій накладній №РНГ-001655 від 11.08.2014 р., товарно-транспортній накладній №ТТН-001472 від 05.08.2014 р., товарно-транспортній накладній №ТТН-001484 від 06.08.2014 р., товарно-транспортній накладній №ТТН-001494 від 07.08.2014 р., товарно-транспортній накладній № ТТН-001529 від 11.08.2014 р., визнані непридатними для ідентифікації їх виконавця, у тому числі для вирішення питань, чи виконані вони самим ОСОБА_2 або іншою особою (особами) з причин, викладених у п. 6 дослідницької частини висновку;

7. Питання ухвали суду "Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 у видатковій накладній №РНГ-001659 від 11.08.2014 р. самим ОСОБА_2 або іншою особою ?" не вирішувалось (а.с. 238-251 том 2).

Згідно ст.ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач в супереч вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України не довів належними та допустими доказами свої доводи щодо неотримання ним товару за накладними, заборгованість за якими пред'явлена позивачем до стягнення у даній справі.

Наданий у даній справі експертний висновок (а.с. 239-247 том 2) не підтвердив зазначені доводи відповідача та не спростував доводи позивача, на яких ґрунтуються вимоги останнього.

Крім того, факт отримання відповідачем товару за видатковими накладними, заборгованість за якими пред'явлена позивачем до стягнення у даній справі, підтверджується іншими наявними у справі доказами, а саме відповідними товарно-транспортними накладними, які також підписано відповідачем; відповідними довіреностями, виданими відповідачем та підписаними посадовими його особами, підписи яких скріплено круглою печаткою, що належить відповідачу, а також податковими деклараціями, підписаними позивачем та поданими останнім до податкового органу.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Підпунктом 2.15 п. 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Згідно п.п. 2.16 п. 2 "Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку" забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Згідно ч. 1 ст. 201 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Частиною 6 ст. 201 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому, платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Позивачем подано до суду копії податкових накладних, податкових декларацій з ПДВ разом з реєстрами виданих податкових накладних та квитанціями про їхнє отримання податковими органами, копії роздрукованих електронних платіжних доручень про сплату ПДВ за період з червня по вересень місяць 2014 р., що підтверджують сплату ПДВ за поставлені товари та надані послуги, належні докази надання відповідачу податкових накладні у електронній формі, про що свідчать надані до суду квитанції про реєстрацію накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 29-144, 147-170 том 2), тоді як відповідачем не надано до суду ні бухгалтерських документів, ні документів фінансової та/або податкової звітності, які б спростовували факт отримання відповідачем поставлених позивачем товарів.

Також позивачем до суду на підтвердження своїх доводів надано письмову інформацію, у відповідності до якої, Світловодською ОДПІ проводилась планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., у результаті чого складено акт № 187/2200/05784779 від 27.05.2015 р. Згідно зазначеного акту порушень стосовно порядку формування податкових зобов'язань, у тому числі по взаємовідносинам із відповідачем, у ході проведення згаданої перевірки не виявлено (а.с. 58 том 4).

У відповідності до вимог Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 р. № 99, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 р. за № 293/1318 (чинною на момент виникнення правовідносин), довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться централізованою бухгалтерією, довіреність на одержання цінностей підписується керівником підприємства та головним бухгалтером централізованої бухгалтерії або їх заступниками та особами, ними на те уповноваженими.

Господарський суд зауважує, що наявні в матеріалах справи копії довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей містять підписи керівника та головного бухгалтера Покупця, скріплені круглою печаткою відповідача.

Оскільки оформлення довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей здійснюється Покупцем та виражає намір особи отримати певний товар, виконання підпису у графі довіреності "підпис_________засвідчую" особою, на яку довіреність не видавалась, за наявності підписів керівника та головного бухгалтера, печатки підприємства Покупця не можуть свідчити про неотримання (неможливість отримання) товару за такою довіреністю.

Крім того, згідно п. 10 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, особа, якій видана довіреність, зобов'язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки на підприємство одержаних за довіреністю цінностей, незалежно від того, одержані цінності за довіреністю повністю або частково, подати працівнику підприємства, який здійснює виписування та реєстрацію довіреностей, документ про одержання нею цінностей та їх здачу на склад (комору) або матеріально відповідальній особі. Невикористані довіреності повинні бути повернуті працівнику підприємства, який здійснює виписування і реєстрацію довіреностей, не пізніше наступного дня після закінчення строку дії довіреності. Про використання довіреності або повернення невикористаної довіреності у журналі реєстрації довіреностей робиться відмітка про номери документів (накладних, актів тощо) на одержані цінності або про дату повернення довіреності. Повернуті невикористані довіреності гасяться надписом невикористана" і зберігаються протягом строку, встановленого для зберігання первинних документів.

Відповідачем не надано до суду доказів повернення невикористаних довіреностей, оформлених на отримання від позивача товарів.

Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та має оцінювати подані сторонами докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх доводів та заперечень, в їх сукупності.

Щодо заперечень відповідача про невручення Покупцю виставлених Продавцем рахунків-фактур на оплату поставленого товару, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку сплатити за отриманий товар.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 29.09.2009 р. № 37/405(3-3902к09).

Згідно ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Господарський суд не приймає до уваги доводи відповідача в тій частині, що в товарно - транспортних накладних місцем розвантаження товару зазначаються різні міста України, тоді як договором поставки не визначено надання послуг перевезення товару до складу відповідача та того факту, що в залізничних накладних та видаткових накладних № № РНГ0001237, РНГ001236 від 20.06.2014 р., РНГ 001250 від 23.06.2014 р., РЕГ 001251 від 23.06.2014 р., отримувачами товару є ПАТ "Рівнеобленерго" та ПАТ "Кіровоградобленерго", а не відповідач, оскільки згідно заяви позивача про зміну розміру позовних вимог від 29.04.2016 р. з доданими до неї відповідними розрахунки, вказані вище накладні не входять до переліку тих накладних, заборгованість по оплаті товару отриманого відповідачем за якими пред'явлено до стягнення з відповідача у даній справі (а.с. 120-123 том 3).

Не надано відповідачем до суду також належних доказів на підтвердження своїх доводів, що керівником підприємства Покупця (відповідача), яким на час існування між сторонами господарських відносин щодо поставки, був ОСОБА_3, вчинялись дії всупереч законним інтересам товариства, використовувалось власне посадове становище для доведення підприємства до банкрутства і що, зазначені протиправні дії були вчинені керівником відповідача на користь позивача.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарський суд вважає обґрунтованим розрахунок заборгованості позивача за видатковими накладними №№ РНГ-1280 від 26.06.2014 р., РНГ-1286 від 26.06.2014 р., РНГ-001287 від 26.06.2014 р., РНГ-001288 від 26.06.2014 р., РНГ- 001338 від 01.07.2014 р., РНГ-001347 від 02.07.2014 р., РНГ-001462 від 17.07.2014 р., РНГ-001546 від 28.07.2014 р., РНГ- 001596 від 04.08.2014 р., № РНГ-1279 від 26.06.2014 р., РН-0000063 від 15.07.2014 р., РН-0000073 від 29.07.2014 р., РН-0000075 від 30.07.2014 р., РН-0000069 від 31.07.2014 р., РН- 0000076 від 31.07.2014 р., РН-0000077 від 31.07.2014 р., РНГ-001601 від 05.08.2014 р., РНГ-001613 від 06.08.2014 р. , РНГ-001623 від 07.08.2014 р., РНГ-001655 від 11.08.2014 р., РНГ-001659 від 11.08.2014 р., РНГ-001665 від 11.08.2014 р., РНГ-001674 від 12.08.2014 р., РН-0000082 від 14.08.2014 р., РН-0000086 від 29.08.2014 р., РН-0000093 від 17.09.2014 р., в загальному розмірі 759 630,98 грн. (далі - накладні, а.с. 121-123 том 3).

Таким чином позивачем належними у справі доказами доведено факт отримання відповідачем товару за накладними.

Доказів оплати заборгованості в сумі 759 630,98 грн. відповідачем до суду не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

При цьому, зарахування позивачем однорідних вимог на підставі договору поставки від 03.02.2014 р. № 17 (а.с. 134-135 том 3), укладеного між позивачем як Покупцем та відповідачем як Продавцем, є правом позивача та не заперечується відповідачем.

За вказаних обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар в сумі 759 630,98 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 32 566,23 грн.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначену вимогу позивач обґрунтовує п. 4.2. Договору, у відповідності до якого за прострочку строків оплати товару, визначених Договором, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Однак, оскільки господарським судом встановлено, що товар відповідачу поставлявся позивачем на підставі видаткових накладних, правочину в письмовій формі про забезпечення виконання зобов'язань між сторонами не укладалось, вимога позивача про стягнення з відповідача пені на підставі умов Договору є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Крім того, позивачем пред'явлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 49 342,60 грн. та інфляційних втрат в загальній сумі 529 549,55 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що поданий позивачем розрахунок відповідає фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства (а.с. 124-132 том 3), позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи вище наведене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині вимоги позивача є безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

12.02.2015 р. відповідачем заявлялось письмове клопотання про витребування у Світловодському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи МВС України у Кіровоградській області відомості про наявність у власності ОСОБА_4 власного вантажного автомобільного транспорту, у тому числі вантажних причепів та напівпричепів (а.с. 171-172 том 1).

Письмове клопотання в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України заявлено відповідачем також 16.03.2015 р., згідно якого ПАТ Світловодський завод "Спецзалізобетон" просить витребувати у Світловодському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи МВС України у Кіровоградській області відомості про власників автотранспортних засобів, зазначених у клопотанні; витребувати у позивача копії технічних паспортів на зазначені в клопотанні автотранспортні засоби, а також копії технічних паспортів на напівпричепи, які використовувались разом з автомашинами і які зазначені у доданих до справи товарно-транспортних накладних, а також правові підстави для користування вказаними напівпричепами та оригінали зазначених документів для огляду в суді; витребувати у позивача документи на підтвердження трудових відносин з водіями транспортних засобів, що зазначені ним у товарно-транспортних накладних та оригінали зазначених документів для огляду в судовому засіданні (а.с. 171-173 том 2).

За правилами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

При цьому, обґрунтовуючи необхідність витребування зазначених документів, відповідач ставить під сумнів достовірність наданих позивачем товарно-транспортних накладних та зазначає про перевищення керівником відповідача ОСОБА_3 свого посадового становища щодо господарських відносин, які існували між сторонами, що негативно вплинуло на господарську діяльність товариства.

В силу вимог ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Процесуальний закон зобов'язує заявника у заяві, поданій в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, зазначати обставини, які можу підтвердити цей доказ.

Однак, документи, які просить витребувати відповідач, не є належними та допустимими доказами на підтвердження доводів відповідача.

Доказів притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, що безпосередньо вплинуло на господарські взаємовідносини сторін та погіршило становище відповідача як Покупця, відповідачем до суду не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За викладених обставин, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотань відповідача, поданих в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

14.04.2016 р. відповідачем до суду подано письмове клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Відповідач пропонує поставити на вирішення судового експерта наступне питання: "Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 особисто ним або іншою особою у графі "Отримав" у видатковій накладній № РН - 0000052 від 25.06.2014 р. ?" (а.с. 51-52 том 3).

Абзацом 3 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" визначено, що якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Оскільки згідно поданого позивачем розрахунку (а.с. 122 том 3), за відповідачем не рахується заборгованості за видатковою накладною № РН-0000052 від 25.06.2014 р., господарський суд вважає недоцільним призначення судової почеркознавчої експертизи у справі та безпідставним заявлене у справі клопотання.

26.05.2016 р. відповідачем до суду подано письмове клопотання про відкладення розгляду справи на інший час та дату, мотивоване відрядженням представника відповідача ОСОБА_5 до м. Одеси та знаходженням другого представника відповідача ОСОБА_6 на лікарняному (а.с. 56 том 4).

Господарський суд дійшов висновку, що клопотання відповідача, з підстав, що у ньому зазначені, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, брати участь в господарських засіданнях є правом сторони, а не її обов'язком. Участь представників відповідача у судовому засіданні обов'язковою господарським судом не визнавалась.

Крім того, відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити, за необхідності, участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Зазначена правова позиція кореспондується з умовами п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 06.12.2011 р.

При цьому, господарський суд звертає увагу відповідача на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Господарський суд вважає наявні матеріали достатніми для вирішення спору по суті та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33-34, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Світловодський завод "Спецзалізобетон" (27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Комсомольська, 36, , банківські рахунки не відомі) на користь дочірнього підприємства "Завод залізобетонних виробів" товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" (27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Комсомольська, 29, , банківські рахунки не відомі) основну заборгованість в сумі 759 630,98 грн., 3% річних в сумі 49 342,60 грн., втрати від інфляції в сумі 529 549,55 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 20 077,85 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Копію рішення направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу за адресою: 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Комсомольська, 36.

Повне рішення складено 31.05.2016 р.

Головуючий суддя Л.С. Вавренюк

Суддя Н.В. Болгар

Суддя Є.М. Наливайко