РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року Справа № 903/1333/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Саврій В.А. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Вощук О.А.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 02.07.2015 року)

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №152 від 01.10.2014 року)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - ТОВ "Волиньагрохолдинг" на рішення господарського суду Волинської області від 15 лютого 2016 року у справі № 903/1333/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (суддя Пахолюк В.А.)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг"

про стягнення 646386,32 грн.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області (суддя Пахолюк В.А.) від 15 лютого 2016 року у справі №903/1333/15 було частково задоволено позов ТОВ "Спектр-Агро" (надалі позивач) до ТОВ "Волиньагрохолдинг" (надалі відповідач) про стягнення 646386,32 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньагрохолдинг (, с.Маяки, Луцький район, Волинська обл., Бригадний двір, буд. 19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Спектр-Агро (код ЄДРПОУ, 36348550, м.Київ, вул.Ямська, 8) 239648,69 грн. інфляційних втрат та 3596,28 грн. судового збору. В позові на суму 406737, 63 грн. відмовлено /а.с.109-112/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що нарахування позивачем 28% річних на умовах договору поставки є неправомірним та не підлягає до задоволення, оскільки між сторонами відбулася новація зобовязань, тобто попереднє зобовязання, що виникло з договору поставки замінено новим зобовязанням за мировою угодою. В свою чергу, вимоги позивача щодо нарахувань інфляційних втрат в сумі 375357,48 грн. за період з 15.05.2014 року по 28.05.2015 року підлягають до задоволення частково в сумі 239648,69 грн. за період з 06.06.2014 року по 05.11.2015 року.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області по справі №903/1333/15 від 15 лютого 2016 року /а.с.135-136/. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального права, а також на неповноту зясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт зазначає, що позивач почав нараховувати пеню за прострочення сплати кредиту з 15 травня 2014 року по 28 травня 2015 року, зазначаючи дев'ять періодів заборгованості, проте, сплати заборгованості відбувались значно частіше, і суми на які нараховується заборгованість зазначені невірно. В поданому контррозрахунку інфляційних втрат відповідачем суду першої інстанції була допущена арифметична помилка, яка не була перевірена судом першої інстанції, зокрема, вірна сума нарахованих інфляційних втрат повинна становити 178501,73 грн., що на 61146,96 грн. менше ніж зазначено в рішенні суду. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований та містить намагання стягнути з відповідача суму інфляційних втрат, що значно перевищує дійсну суму.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 березня 2016 року у справі №903/1333/15 було поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу відповідача та призначено дату судового засідання на 13 квітня 2016 року /а.с.133-134/.

04 квітня 2016 року від ТОВ "Спектр-Агро" до Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з проханням доручити проведення відеоконференції Київському апеляційному господарському суду (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05 квітня 2016 року у справі №903/1333/15 клопотання позивача про участь в засіданні в режимі відеоконференції задоволено, доручено Київському апеляційному господарському суду (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1) проведення судового засідання по справі №903/1333/15, яке призначене ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 березня 2016 року на 13 квітня 2016 року об 10:30 год., в режимі відеоконференції в приміщенні Київського апеляційного господарського суду.

Від позивача ТОВ "Спектр-Агро" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу позивача на рішення господарського суду Волинської області від 15.02.2016 року по справі №903/1333/15 залишити без задоволення, рішення господарського суду Волинської області від 15.02.2016 року по справі №903/1333/15 у частині задоволеного позову залишити без змін, скасувати рішення частково у частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ "Спектр-Агро", прийняти по справі №903/1333/15 нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своє правової позиції зазначає, що здійснивши та подавши до суду контррозрахунок відповідач тим самим фактично визнав позовні вимоги ТОВ "Спектр-Агро" у частині стягнення індексу інфляції у розмірі 239 648,69 грн. Крім того, позивач не погоджується із оскаржуваним відповідачем рішенням суду першої інстанції в частині відмови в стягненні 406 737,63 грн. 28% річних.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13 квітня 2016 року у справі №903/1333/15 розгляд справи було відкладено на 18 травня 2016 травня.

Судове засідання 18 травня 2016 року не відбулося у зв'язку із перебуванням у відпустці з 18 травня 2016 року по 20 травня 2016 року включно судді Саврія В.А.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24 травня 2016 року у справі №903/1333/15, в зв'язку з тим, що відпали обставини, які унеможливили проведення судового засідання було призначено дату судового засідання на 30 травня 2016 року.

Розгляд справи 13 квітня 2016 року та 30 травня 2016 року відбувся в режимі відеоконференції у відповідності до статті 74-1 ГПК України та ухвал Рівненського апеляційного господарського суду від 05 квітня 2016 року та 13 квітня 2016 року.

Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 червня 2014 року господарським судом Волинської області було винесено ухвалу по справі №903/281/14, якою затверджено мирову угоду від 05 червня 2014 року, укладену Товариством з обмеженою відповідальністю Спектр-Агро та Товариством з обмеженою відповідальністю Волиньагрохолдинг відповідно до якої:

1. Відповідач (Сторона-2) визнає, що його заборгованість перед Позивачем (Сторона-1) в момент укладення цієї ОСОБА_2 угоди становить 823594,68 грн. (Вісімсот двадцять три тисячі п'ятсот дев'яносто чотири гривні 68 коп.), а також визнає правильність нарахування Позивачем (Стороною-1) штрафних санкцій за вищезазначеним договором поставки № 75-ВЛ від 26 квітня 2013 р. в сумі 280899,71 грн., а саме: 83888,95 грн. пені; 173656,77 грн. штрафу 28 % річних.

2. Відповідач (Сторона-2) зобов'язується здійснити повну оплату суми основного боргу в розмірі 823594,68 грн. (Вісімсот двадцять три тисячі п'ятсот дев'яносто чотири гривні 68 коп.), 83888,95 грн, пені та відшкодувати судовий збір в розмірі 21630,78 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позивача (Сторони-1) за наступним графіком погашення заборгованості:

№Термін платежуСума платежу
1.25.06.2014 року10 000,00 грн.
2. 25.07.2014 року10 000,00 грн.
3.25.08.2014 року200 000,00 грн.
4.25.09.2014 року236 371,47 грн.
5.25.10.2014 року236 371,47 грн.
6.25.11.2014 року236 371,47 грн.
Всього:929 114,41 грн.
3. Позивач (Сторона-1) зобов'язується з моменту підписання цієї мирової угоди та у випадку належного виконання Відповідачем (Сторона-2) не пред'являти з приводу сплати 173 656,77 грн. штрафу у вигляді 28% річних за вищезазначеним договором поставки №75-ВЛ від 26 квітня 2013 року. При цьому сторони даної мирової угоди погоджуються, що всі майнові питання по договору поставки №75-ВЛ від 26 квітня 2013 року між ними повністю врегульовані і вони не мають будь-яких майнових претензій один до одного.

4. Сторони заявляють, що ні в процесі укладання даної угоди, ні в процесі виконання її умов не будуть порушені інтереси держави та права будь-яких третіх осіб.

5. Сторони підтверджують, що всі викладені умови цієї угоди відповідають їх реальному волевиявленню інтересам та породжують появу наслідків, зазначених у тексті угоди. Наслідки підписання цієї угоди сторонам відомі.

6. Сторони погоджуються з тим, що у разі невиконання та/або неналежного виконання Стороною-2 своїх зобов'язань, передбачених пунктом 2 цієї мирової угоди, пункт 3 цієї мирової угоди втрачає чинність.

7. Сторона-2 погоджується, що у разі не сплати та/або несвоєчасної сплати Стороною-2 чергового платежу в повному обсязі в терміни, передбачені пунктом 2 цієї мирової угоди, Сторона-1 набуде право на примусове стягнення 1 081 140,40 грн. (Один мільйон вісімдесят одна тисяча сто сорок гривень 40 коп.), а саме: 823594,68 грн. основного боргу; 83888,95 грн. пені та 173656,77 грн. штрафу в розмірі 28% річних, а також судового збору в сумі 21630,78 грн. у встановленому законодавством порядку.

У звязку з порушенням умов мирової угоди позивач звернувся до Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання ухвали господарського суду Волинської області по справі № 903/281/14 від 05 червня 2014 року.

На момент подання позовної заяви зазначену ухвалу відповідачем було виконано частково на суму 1031140, 00 грн., що підтверджується виписками по особовому рахунку /т.1, а.с.43-74/.

З доводів позивача вбачається, що ухвалу господарського суду Волинської області по даній справі не виконано у частині суми основного боргу у розмірі 50000,40 грн. та суми судового збору у розмірі 21630,78 грн.

Водночас, відповідно до ухвали суду підлягало до стягнення 1102771, 18 грн., з яких: 823594, 68 грн. сума основного боргу; 83888, 95 грн. сума пені; 173656,77 грн. сума штрафу в розмірі 28% річних, 21630,78 грн. сума судового збору.

Колегією суддів встановлено, що зобовязання між сторонами по сплаті суми 1102771, 18 грн. виникли у звязку з невиконанням відповідачем договору поставки №75-ВЛ від 26.04.2013 року на умовах товарного кредиту (надалі договір поставки).

Сторонами відповідно до підпункту 2.10 Договору поставки було визначено, що у випадку недостатності коштів, отриманих від Покупця на виконання в повному обсязі його зобов'язань по цьому Договору, Постачальник має право провести зарахування коштів в наступному порядку: в першу чергу - в рахунок оплати нарахованих відсотків за користуванням товарним кредитом; в другу чергу - в рахунок за користування товарним кредитом передбаченої пунктом 2.4. Договору; в третю чергу - в рахунок сплати відсотків за неправомірне користування коштами в порядку, передбаченому пунктом 7.2. (в) Договору; в четверту чергу - в рахунок сплати пені за кожен день прострочення, передбаченої пунктом 7.2. (а) Договору; в п'яту чергу - в рахунок сплати штрафу, передбаченого підпунктом 7.2.1. (б) Договору; в шосту чергу - в рахунок оплати вартості (ціни) Товару.

На підставі зазначених умов договору та на підставі положень статті 534 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає правомірним зарахування позивачем отриманих коштів у розмірі 1 102 771,18 грн. в першу чергу на погашення пені та штрафу у розмірі 28% річних, загальна сума яких становить 257 545,72 грн.

У вказану суму (257 545,72 грн.) правомірно зараховані оплати: від 25.06.2014 року на суму 10000,00 грн.; від 24.07.2014 року на суму 10000,00 грн.; від 26.08.2014 року на суму 85519,73 грн.; від 26.08.2014 року на суму 114480,27 грн.; від 30.09.2014 року на суму 36371,00 грн. та частина суми у розмірі 1174,72 грн. від сплачених 17.10.2014 року - 50 000,00 грн. (таким чином залишок від сплачених 17.10.2014 року - 50 000,00 грн. становить 48 825,28 грн.).

Таким чином, частину суми основного боргу, у розмірі 773 594,68 грн., позивачем правомірно зараховано наступним чином: 17.10.2014 року на суму 48825,28 грн. (залишок від сплачених 17.10.2015 року - 50 000,00 грн.); 24.10.2014 року на суму 25000,00 грн.; 14.11.2014 року на суму 30000,00 грн.; 17.11.2014 року на суму 30000,00 грн.; 27.11.2014 року на суму 25000,00 грн.; 01.12.2014 року на суму 10000,00 грн.; 12.12.2014 року на суму 20000,00 грн.; 26.01.2015 року на суму 3000,00 грн.; 27.01.2015 року на суму 5000,00 грн.; 29.05.2015 року на суму 10000,00 грн.; 29.07.2015 року на суму 36000,00 грн.; 20.08.2015 року на суму 22500,00 грн.; 01.09.2015 року на суму 9000,00 грн.; 01.09.2015 року на суму 13500,00 грн.; 01.09.2015 року на суму 18000,00 грн.; 01.09.2015 року на суму 27000,00 грн.; 10.09.2015 року на суму 4500,00 грн.; 11.09.2015 року на суму 4500,00 грн.; 28.09.2015 року на суму 9000,00 грн.; 29.09.2015 року на суму 45000,00 грн.; 05.10.2015 року на суму 9000,00 грн.; 19.10.2015 року на суму 28000,00 грн.; 22.10.2015 року на суму 28545,00 грн.; 02.11.2015 року на суму 1157,94 грн.; 04.11.2015 року на суму 27000,00 грн.; 10.11.2015 року на суму 27281,53 грн.; 18.11.2015 року на суму 91065,00 грн.; 25.11.2015 року на суму 165719,53 грн.

Представник відповідача факт прострочки платежу за мировою угодою в суді першої інстанції визнав, несвоєчасність оплати пояснив скрутним фінансовим станом.

Згідно розрахунку позивача позовні вимоги складають 646386, 32 грн., в т.ч. 271028, 84 грн. 28% річних за період з 15.05.2014 року по 16.12.2015 року та 375357,48 грн. індекс інфляції за період з 15.05.2014 року по 28.05.2015 року.

Обгрунтовуючи зазначені вимоги позивач зазначав, що з ухвали господарського суду Волинської по справі №903/281/14 від 05.06.2014 року, яку винесено за первісним позовом, вбачається стягнення штрафу у розмірі 28 процентів річних від суми простроченого платежу.

Вказаний штраф у розмірі 28 процентів річних, за своєю правовою природою є процентами річних від простроченої суми, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позивачем розрахунок 28 процентів річних було проведено саме з урахуванням частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилаючись на пункт 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.11.2011 року № 01-06/1624/2011 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права та пункт 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань позивач вважає, якщо судове рішення (у тому числі у формі ухвали) про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошових зобовязань.

Господарський суд Волинської області прийшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення 271028,84 грн. 28% річних згідно підпункту 7.2.1 В) договору поставки № 75-ВЛ за період з 15.05.2014 року по 16.12.2015 року з огляду на наступне.

05.06.2015 року господарським судом Волинської області було винесено ухвалу по справі №903/281/14, якою затверджено мирову угоду від 05.06.2014 року, укладену Товариством з обмеженою відповідальністю Спектр-Агро та Товариством з обмеженою відповідальністю Волиньагрохолдинг.

Частинами 1, 3, 4 статті 78 ГПК України передбачено, що відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. Мирова угода може стосуватися лише прав і обовязків сторін щодо предмету позову. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Отже, мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не призводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Слід зазначити, що на відміну від звичайної угоди, мирова угода, що укладається в господарському процесі:

- укладається в процесі розгляду справи у господарському суді;

- укладається у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством;

- підлягає затвердженню господарським судом;

- не лише змінює матеріально-правові відносини, а й припиняє процесуально-правові відносини;

- якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового акта.

Мирова угода в господарському процесі визначається як одна із форм прояву свободи в реалізації сторонами господарського процесу своїх прав, що проявляється в укладенні між ними угоди про заміну зобовязання, на підставі якого виник спір, іншим зобовязанням.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції між сторонами виникли зобовязання за мировою угодою від 05.06.2014 року та припинились зобовязання за договором поставки.

Згідно статті 653 Цивільного кодексу України, яка поширює свою дію на вказані правовідносини, у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором, чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняються з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частинами 1, 3 статті 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Загальні умови та підстави припинення зобов'язання також врегульовані, зокрема, статтями 202, 203 Господарського кодексу України, статтями 599, 601, 604 Цивільного кодексу України.

Так, за статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 604 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Виходячи з вимог зазначених норм Закону, внаслідок заміни первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новації), первісне зобов'язання (в тому числі - і додаткові зобов'язання) припиняється та виникає нове зобов'язання, яке повинно містити нові умови про інший предмет, або інший спосіб його виконання.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 року по справі №911/2009/13 (3-63гс14) в якій зазначено, що мирова угода за своєю правовою природою є новацією, тобто попереднє зобов'язання замінено новим та у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року по справі № 6-274цс15 з якої вбачається, що мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, тому на її підставі виникають цивільно-правові зобов'язання.

Оскільки між сторонами відбулася новація зобовязань, тобто попереднє зобовязання, що виникло з договору поставки замінено новим зобовязанням за мировою угодою, то місцевий суд прийшов до правильного висновку, що нарахування позивачем 28% річних на умовах договору поставки є неправомірним.

Крім того, ТОВ "Спектр-Агро" у позовній заяві було заявлено до стягнення 375357,48 грн. індексу інфляції за період з 15.05.2014 року по 28.05.2015 року. Місцевим господарським судом було частково задоволено дану позовну вимогу на суму 239648,69 грн. за період з 06.06.2014 року по 05.11.2015 року згідно контррозрахунку відповідача /а.с.104-106/.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пункті 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №4 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року №62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 року N39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (пункт 3.2 вказаної постанови Пленуму).

Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті "Урядовий кур'єр".

Колегією суддів, враховуючи положення підпункту 2.10 Договору поставки та статті 534 Цивільного кодексу щодо черговості зарахування коштів сплачених відповідачем, було здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 06.06.2014 року по 28.05.2015 року, яка становить 341649,86 грн..

Відтак, неправильним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення інфляційних втрат за період з 06.06.2014 року по 05.11.2015 року в сумі 239648,69 грн. згідно контррозрахунку відповідача.

Посилання апелянта на той факт, що позивач почав нараховувати пеню за прострочення сплати заборгованості з 15 травня 2014 року по 28 травня 2015 року, зазначаючи дев'ять періодів заборгованості, проте, сплати заборгованості відбувались значно частіше, і суми на які нараховується заборгованість зазначені невірно не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в стягненні пені було правомірно відмовлено місцевим господарським судом за безпідставністю та необгрунтованістю.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу відповідача слід задоволити, а рішення господарського суду Волинської області від 15 лютого 2016 року у справі №903/1333/15 - скасувати частково в частині стягнення 239648,69 грн. інфляційних втрат. В цій частині прийняти нове рішення про стягнення з відповідача 341649,86 грн. інфляційних втрат.

У відповідності до статті 49 ГПК України витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" задоволити, рішення господарського суду Волинської області від 15 лютого 2016 року у справі №903/1333/15 скасувати в частині стягнення 239648,69 грн. інфляційних втрат. В цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" (, с.Маяки, Луцький район, Волинська область, Бригадний двір, буд.19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (, м.Київ, вул.Ямська, 8) 341649,86 грн. інфляційних втрат, 5124,74 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (, м.Київ, вул.Ямська, 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" (, с.Маяки, Луцький район, Волинська область, Бригадний двір, буд.19) 10665,37 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/1333/15 повернути господарському суду області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.