КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. № 910/28018/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Чорногуза М.Г.

Скрипки І.М.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Собко О.В. (представник за довіреністю), Малярчук Ю.Б. (представник за довіреністю)

від відповідача: Кузьменко А.М. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення господарського суду міста Києва

від 20.01.2016 р.

у справі №910/28018/15 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНГК"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНГК" про визнання недійсним договору №УГВ 8327/20/1-14 від 22.01.2014 р. купівлі-продажу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.01.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що спірний договір не є удаваним, оскільки предметом договору купівлі-продажу можуть бути, зокрема, й майнові права, що і було зафіксовано і узгоджено сторонами спірного договору, предметом якого визначено саме право користування майном, а не власне майно; спірний договір не містить умов чи ознак, які б свідчили про укладення сторонами договору оренди основного фонду (засобу). Посилання позивача на невідповідність спірного договору нормі ч. 6 ст. 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт" відхилені судом з огляду на те, що права, які є предметом купівлі-продажу, належать до нематеріального активу позивача, втім, не відносяться до основних фондів (засобів) останнього, заборону на відчуження або передачу в оренду яких встановлено вказаною нормою.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 20.01.2016 р. у справі №910/28018/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права, зокрема ст. ст. 203, 215, 228, 235, 655, 752, 759 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт". При цьому скаржник посилається на те, що договір №УГВ 8327/20/1-14 від 22.01.2014 р. купівлі-продажу є удаваним правочином, який приховує договір оренди, в зв'язку з чим вважає помилковим визначення місцевим господарським судом правової природи укладеного між позивачем та відповідачем договору. Скаржник також зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідачем за оспорюваним договором набуті права користування свердловинами, які належать до основних фондів позивача, а отже спірний договір суперечить приписам ч. 6 ст. 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт", що свідчить про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2016 р. колегією суддів (у складі колегії суддів: головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Коршун Н.М., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" прийнято до провадження та призначено до розгляду.

09.03.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що сторони мали намір та дійсно уклали 22.01.2014 р. саме договір купівлі-продажу - продажу нематеріального активу №УГВ 8327/20/1-14 від 22.01.2014 р., що спростовує твердження позивача про невідповідність договору умовам ст.ст. 228, 235 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.7 Закону України "Про трубопровідний транспорт".

21.03.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 14.04.2016 р.

14.04.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 28.04.2016 р.

20.04.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення з додатками, в яких відповідач вказав про те, що факт відповідності законодавству операції з купівлі-продажу нематеріального активу підтверджується довідкою Державної фінансової інспекції №05-21/128 від 04.09.2014 р., яка складена за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування".

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2016 р. №09-52/1200/16 у справі №910/28018/15 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/28018/15 передано на розгляд колегії суддів, у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Скрипка І.М., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.05.2016 р. колегією суддів (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Чорногуз М.Г., Скрипка І.М.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.06.2016 р.

31.05.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення з додатками, в яких відповідач звертав увагу на висновки Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 12.05.2016 р. у справі №910/28016/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНГК" про визнання договору купівлі-продажу нематеріального активу №УГВ 6564/20/2-12 від 19.11.2012 р. недійсним, якою було залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 р. та рішення господарського суду міста Києва, яким відмовлено у задоволенні позову.

Представники позивача та відповідача у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

22.01.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (далі - позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТНГК" (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №УГВ 8327/20/1-14 (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця товар, визначений у п. 1.2 Договору, а покупець приймає товар та зобов'язаний оплатити його на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору, предметом договору є нематеріальний актив: "Право користування свердловиною №5 Островерхівського родовища (далі - об'єкт) до 04.10.2027 року".

Ціна товару визначена на підставі проведеної незалежної оцінки та складає 530000 грн., крім того ПДВ 106000,00 грн. Загальна сума Договору складає 636000 грн. (п 2.1 Договору).

Згідно з п. 3.3 Договору, передача товару здійснюється на підставі акту прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін. Датою передачі товару вважається дата акту прийому-передачі товару, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до 30.06.2014 р., а в частині розрахунків - до повного виконання зобов'язань сторонами (п. 8.1 Договору).

19.02.2014 р. сторонами було підписано акт прийому-передачі об'єкту, в пункті 4 якого зазначено, що підписанням даного акту сторони підтверджують відсутність претензій одна до одної.

26.02.2014 р. відповідачем було перераховано позивачу 636000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №132 від 26.02.2014 р.

Отже, сторони належним чином виконали умови договору, відтак в силу ст. 599 ЦК України зобов'язання за спірним договором припинились.

Водночас, позивач вважає, що, укладаючи правочин купівлі-продажу нематеріального активу, сторони насправді приховали договір оренди основного фонду (засобу) позивача, що суперечить ч. 6 ст. 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт" (в редакції чинній на дату укладення спірного договору), в зв'язку з чим ним пред'явлено позов до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу №УГВ 8327/20/1-14 від 22.01.2014 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на норму статті 235 Цивільного кодексу України, згідно з якою удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ч. 2 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Отже, як вірно визначено місцевим господарським судом, між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав, які відповідно до пп. 14.1.120 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України належать до нематеріальних активів, строк дії права на які згідно з пп. 138.3.4 п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України встановлюється відповідно до правовстановлюючого документа, що і було узгоджено сторонами в п. п. 1.2, 6.2 договору.

Крім того, предмет договору купівлі-продажу - нематеріальний актив не являється основними фондами (засобами); позивачем не подано доказів протилежного, зокрема доказів обліку в балансі підприємства предмету договору саме як основного засобу.

Колегія суддів вважає, що спірний договір не містить умов чи ознак, які б свідчили про укладення сторонами договору оренди основного фонду (засобу), позивачем не доведено ні удаваності договору (приховання за договором купівлі-продажу договору оренди), ані, відповідно, його суперечності вимогам законодавства, зокрема нормі ч. 6 ст. 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт".

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права або охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно зі ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом зазначених норм, права або інтереси особи підлягають судовому захистові у разі їх порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Отже, на виконання вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, позивач мав довести за допомогою належних і допустимих доказів, яким чином та які його права порушуються, оспорюються та/або не визнаються відповідачем у справі внаслідок укладення спірного договору.

Проте позивачем не доведено за допомогою належних і допустимих доказів ні факту порушення будь-яких його прав відповідачем, ані підставності своїх позовних вимог.

Також, як вбачається з наявного в матеріалах справи спеціального дозволу на користування надрами, виданого Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, №4404 від 04.10.2007 право видобування вуглеводнів на території Островерхівського родовища до жовтня 2027 року належить Відкритому акціонерному товариству "Укргазвидобуток".

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про нафту і газ" користування нафтогазоносними надрами, пошук і розвідка родовищ нафти і газу, їх експлуатація, спорудження та експлуатація підземних сховищ для зберігання нафти і газу здійснюються лише за наявності спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами, що надаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, на умовах, визначених чинним законодавством.

Як вбачається зі змісту листа ПАТ "Укргазвидобування" від 12.08.2014 р. виконати№20/1-95/1, свердловини №№5, 51, 53, 54, 55 Островерхівського родовища знаходяться на ділянці надр, спеціальний дозвіл на користування якими належить третій особі (Відкритому акціонерному товариству "Укргазвидобуток"), у зв'язку з чим позивач не має права здійснювати видобування вуглеводнів вказаними свердловинами.

Тобто, позивач, не маючи спеціального дозволу на користування надрами, не має можливості здійснювати видобуток вуглеводнів на Островерхівському родовищі до 04.10.2027, в зв'язку з чим зазначені вище свердловини до моменту продажу права користування ними відповідачеві не могли експлуатуватись позивачем та були законсервовані з 2007 року.

Натомість, уклавши спірний договір, позивач отримав грошові кошти від реалізації права користування та не несе затрат на утримання свердловин.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 12.05.2016 р. у справі №910/28016/15.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не доведено факту порушення, оспорювання або невизнання будь-яких його прав відповідачем внаслідок укладення спірного договору, колегія суддів вважає, що позовна вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2016 року у справі №910/28018/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/28018/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді М.Г. Чорногуз

І.М. Скрипка