РІШЕННЯ

06 червня 2016 року Справа № 913/515/16

Провадження № 25/913/515/16

Розглянувши матеріали позовної заяви

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Сватове-тепло", м. Сватове Луганської області

про стягнення 68 898 грн. 91 коп.

Суддя Іноземцева Л.В.

Секретар судового засідання помічник судді Ткаченко Д.І.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт Відділу претензійно-позовної роботи Управління претензійно-позовної роботи за довіреністю № 14-109 від 18.04.2014;

від відповідача: представник не прибув.

Публічне акціонерне товариство "Національна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Сватове-тепло" про стягнення за договором купівлі-продажу природного газу № 2232/14-БО-20 від 22.01.2014 пені в сумі 24 209 грн. 77 коп., інфляційних втрат в сумі 41 532 грн. 34 коп., 3% річних в сумі 3 156 грн. 80 коп.

Позовні вимоги з посиланням на статті 526, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), статті 193, 231 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) обґрунтовані простроченням відповідачем виконання грошових зобов'язань з оплати одержаного природного газу у строки, встановлені договором купівлі-продажу № 2232/14-БО-20 від 22.01.2014, що укладений між сторонами цієї справи.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві № 57 від 21.04.2016 на позовну заяву вказує, що позивач для реалізації досудового врегулювання цього спору не звертався з письмовою претензією до нього. Також відповідач зазначає, що всі платежі за договорами, що укладені ним з іншими суб'єктами господарювання, здійснюються через Державну казначейську службу України, проте з невідомих підстав ця установа платежі по договорам не здійснила, у зв'язку з чим кошти для повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ підприємство недоотримало, до того ж відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014"Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" було розпочато антитерористичну операцію, що призвело до порушення зв'язку між фінансовими установами.

На додаток до відзиву відповідачем на адресу суду надіслано клопотання від 26.05.2016 № 74 про зменшення штрафних санкцій через скрутний фінансовий стан підприємства.

На обґрунтування заявленого клопотання відповідач вказує, що протягом 2014 року розрахунки з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" здійснювались несвоєчасно через обставини незалежні від відповідача. КП "Сватове-тепло" обслуговується Управлінням Державної казначейської служби України у Сватівському районі Луганської області. Зазначеною установою у 2014 році проводились лише першочергові захищені видатки згідно з п.2 ст.55 Бюджетного кодексу України. Оплата послуг, наданих розпорядникам бюджетних коштів, не є захищеними видатками і не підлягали першочерговій оплаті, про що свідчить довідка з Управління Державної казначейської служби України у Сватівському районі Луганської області.

Відповідач також просить суд взяти до уваги те, що він знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, протягом 2014 року в м. Сватове неодноразово був порушений зв'язок між банківськими установами, було відсутнє електропостачання, збої в роботі Інтернету та телефонного зв'язку.

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази в підтвердження заявлених вимог і заперечень проти них, вислухавши представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

22.01.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна компанія "Нафтогаз України" (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") позивачем у справі, як продавцем, та Комунальним підприємством "Сватове-тепло" (КП "Сватове-тепло") відповідачем у справі, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2232/14-БО-20, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. (а.с. 10-15)

Згідно пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа включно місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідальність сторін за порушення умов договору визначена розділом 7 договору. Так, відповідно до пункту 7.2 договору покупець зобов'язується сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, у разі невиконання ним умов пункту 6.1 договору.

Пунктом 9.3 договору встановлено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

На виконання умов договору позивач протягом січня грудня 2014 року передав у власність відповідача природний газ в обсязі 617,941 тис. куб. м на загальну суму 3 124 691 грн. 38 коп., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу:

- від 31.01.2014 в обсязі 111,187 тис. куб. м на суму 371 448 грн. 19 коп.;

- від 28.02.2014 в обсязі 97,144 тис. куб. м на суму 324 534 грн. 02 коп.;

- від 31.03.2014 в обсязі 85,181 тис. куб. м на суму 284 568 грн. 60 коп.;

- від 30.03.2014 в обсязі 43,779 тис. куб. м на суму 230 491 грн. 17 коп.;

- від 31.05.2014 в обсязі 15,229 тис. куб. м на суму 94 544 грн. 32 коп.;

- від 30.06.2014 в обсязі 14,412 тис. куб. м на суму 89 674 грн. 58 коп.;

- від 31.07.2014 в обсязі 13,796 тис. куб. м на суму 85 841 грн. 69 коп.;

- від 31.08.2014 в обсязі 12,255 тис. куб. м на суму 76 253 грн. 25 коп.;

- від 30.09.2014 в обсязі 14,494 тис. куб. м на суму 92 845 грн. 90 коп.;

- від 31.10.2014 в обсязі 53,279 тис. куб. м на суму 341 295 грн. 47 коп.;

- від 30.11.2014 в обсязі 72,611 тис. куб. м на суму 485 218 грн. 64 коп.;

- від 31.12.2014 в обсязі 84,574 тис. куб. м на суму 647 975 грн. 55 коп. (а.с. 22-33)

Відповідач зобов'язання з оплати природного газу виконав у повному обсязі, проте з порушенням вимог пункту 6.1 договору, що стало підставою звернення позивача з цим позовом до суду про стягнення:

- 24 209 грн. 77 коп. пені за загальний період з 15.02.2014 по 05.02.2015;

- 41 532 грн. 34 коп. інфляційних втрат за загальний період з лютого 2014 по січень 2015;

- 3 156 грн. 80 коп. 3% річних за загальний період з 15.02.2014 по 05.02.2015.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши подані докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Спір між сторонами цієї справи виник у звязку з простроченням виконання відповідачем зобовязань з оплати одержаного природного газу за договором № 2232/14-БО-20 від 22.01.2014, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені главою 54 ЦК України.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як свідчать обставини справи відповідач повністю розрахувався за одержаний в 2014 році природний газ за договором № 2232/14-БО-20 від 22.01.2014, проте ним порушені встановлені договором строки проведення розрахунків, до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки оплата не здійснена. Банківські виписки в підтвердження розрахунків приєднані до матеріалів справи. (а.с. 81-102)

За положеннями частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та втрат від інфляції за прострочення оплати вартості природного газу є правомірною.

Втім позивач невірно визначив період прострочення, і як наслідок неправомірно здійснив розрахунки процентів річних та втрат від інфляції.

Стосовно розрахунку 3% річних суд зазначає про часткову помилковість позивача, оскільки кінцева дата погашення боргу не входить до періоду прострочення.

З огляду на зазначене, до стягнення підлягають 3% річних за загальний період з 15.02.2014 по 04.02.2015 в сумі 2 963 грн. 57 коп., у задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 193 грн. 23 коп. слід відмовити.

При обчисленні втрат від інфляції позивачем не враховано, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державною службою статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Як зазначено у пункті 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення.

Як свідчать умови договору купівлі продажу природного газу № 2232/14-БО-20, за одержаний у січні 2014 року природний газ відповідач повинен був здійснити оплату до 14.02.2014. Втрати від інфляції за простроченими зобовязаннями січня 2014 року з огляду на вищенаведений алгоритм розрахунку інфляційних втрат розраховуються з березня 2014 року виходячи з сум, що існували на кінець кожного з місяців, протягом яких існувало прострочення платежу.

Цей алгоритм розрахунку інфляційних втрат також слід застосовувати за зобов'язаннями, які виникли з лютого по грудень 2014 року.

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, інфляційні втрати нараховувались ним не за повний місяць прострочення і виходячи із суми боргу, яка існувала на перший день прострочення, тобто 15 числа кожного місяця, незалежно від фактів оплати у цьому місяці. Ніякого обґрунтування щодо обрання такої методики визначення інфляційних втрат позивачем не наведено.

А тому втрати від інфляції за заявлений період прострочення становлять 3 681 грн. 66 коп., у задоволенні решти заявленої до стягнення суми втрат від інфляції в розмірі 37 850 грн. 68 коп. слід відмовити.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Пунктом 9.3 договору встановлено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про стягнення пені, встановлюється тривалістю у 5 років. Отже, до правовідносин сторін правила п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України не застосовуються.

З огляду на встановлений факт порушення строків проведення розрахунків позивач правомірно нарахував пеню за договором № 2232/14-БО-20, втім він невірно визначив період прострочення, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені (п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань").

Правомірно нарахованою є пеня за загальний період з 15.02.2014 по 04.02.2015 в сумі 22 729 грн. 05 коп.

Розрахунок пені, 3% річних та втрат від інфляції, здійснений судом за допомогою комп'ютерної програми "Законодавство", додається до матеріалів справи. (а.с. 115-121)

Cтаттею 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки за порушення зобовязання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також, пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на зазначене, вирішуючи питання за клопотанням відповідача про зменшення штрафних санкцій, враховуючи ту обставину, що відповідач повністю розрахувався за одержаний газ, допустивши нетривалий період прострочення платежів, та знаходиться на території проведення антитерористичної операції, через проведення якої в 2014 році у м. Сватове було порушено міжбанківський зв'язок, обмежено казначейське обслуговування розпорядників бюджетних коштів, що підтверджується довідкою Управління Державної казначейської служби України у Сватівському районі Луганської області від 24.05.2016 № 01-26/335, суд вважає за можливе зменшити суму пені на 50%, до стягнення підлягає пеня в сумі 11 364 грн. 53 коп.

Зменшуючи суму пені, суд також враховує, що захист майнових прав та інтересів позивача також здійснений шляхом відшкодування йому на підставі статті 625 ЦК України матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляції та шляхом стягнення компенсації за користування належними позивачу до сплати коштами (3% річних) за весь час прострочення платежу.

Посилання відповідача на порушення позивачем досудового порядку врегулювання спору, як підставу для відмови у позові, судом не приймаються з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини 2 статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Отже, недотримання позивачем порядку досудового врегулювання спору (пункт 9.1 договору) не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення позову до відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Сватове-тепло" підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача стягується 18 009 грн. 76 коп., з яких:

- 11 364 грн. 53 коп. пеня;

- 2 963 грн. 57 коп. 3% річних;

- 3 681 грн. 66 коп. інфляційні втрати.

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 587 грн. 49 коп.

У судовому засіданні відповідно до статті 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Сватове-тепло" про стягнення 68 898 грн. 91 коп. задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства "Сватове-тепло", 92600, Луганська область, м. Сватове, вул. Садова, 91, ідентифікаційний код 35130308 на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720 заборгованість з пені в сумі 11 364 грн. 53 коп., 3% річних в сумі 2 963 грн. 57 коп., втрати від інфляції в сумі 3 681 грн. 66 коп., судовий збір в сумі 587 грн. 49 коп., наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 12 845 грн. 24 коп., 3% річних в сумі 193 грн. 23 коп., втрат від інфляції в сумі 37 850 грн. 68 коп. відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5.Повний текст рішення складено і підписано 09.06.2016.

Суддя Л.В. Іноземцева