ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 року Справа № 904/10161/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Пархоменко Н.В., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2016 року у справі № 904/10161/15

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінко-Дніпро", м. Дніпропетровськ

про відшкодування в порядку регресу витрат в сумі 25 500,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2016 року у справі № 904/10161/15 (суддя Назаренко Н.Г.) в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Рішення мотивовано пропуском позивачем позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, оскільки виплата страхового відшкодування відбулася 26.08.2010 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 24.11.2015 року.

Не погоджуючись з рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В обгрунтування скарги зазначає на те, що виплата страхового відшкодування здійснена ним 28.08.2010 року. Він неодноразово звертався до господарського суду з позовом про відшкодування страхової виплати в порядку регресу, однак позовна заява поверталась через процесуальні помилки. Вперше позов було подано 05.07.2013 року.

Просить апеляційний господарський суд з огляду на викладені обставини поновити строк позовної давності та скасувати оскаржуване ним рішення господарського суду, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями.

Скаржник направив клопотання, в якому підтримав апеляційну скаргу та заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку колегії суддів неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявні у справі докази дозволяють визначитись щодо законності оскаржуваного судового рішення за відсутності сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до матеріалів справи, позивач 19.11.2015 року звернувся з позовною заявою про стягнення з відповідача у порядку регресу виплаченого страхового відшкодування в розмірі 25 000 грн. (а.с.50).

В позовній заяві позивач просив поновити йому строк позовної давності, оскільки страхове відшкодування виплачено ним 26.08.2010 року, о сам страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля відповідача, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, сталася 18.03.2010 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.03.2010 року у дворовому проїзді по вул. К. Лібкнехта у м. Дніпропетровськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Мерседес Бенц", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Грінко-Дніпро" на праві власності і перебував під керуванням водія ОСОБА_1, та автомобіля "Нісан", державний номер НОМЕР_2, який належить гр. ОСОБА_2

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На дату скоєння ДТП відповідач, як власник транспортного засобу "Мерседес Бенц", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Потерпілому гр.ОСОБА_2 позивач у даній справі виплатив страхове відшкодування згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВС 6930488.

Вищевказані обставини справи підтверджуються наданими позивачем доказами (а.с.15-49).

Згідно ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 35.1. статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

Власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою (а.с. 18-19).

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України та ст.16 Закону України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) у разі настання певної події (страхового випадку) зобов'язується виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування є обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у частині відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Відповідно до статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до умов полісу № DС/6930488 від 18.03.2010 року Моторно (транспортним) страховим бюро України 26.08.2010 року виплачено страхове відшкодування ОСОБА_2 у сумі 25 500 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 3498 від 26.08.2010 року (а.с. 49).

Статтею 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пунктів 38.2, 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов'язків.

На підставі вказаних положень діючого законодавства суд першої інстанції правомірно зазначив про наявність у позивача права після виплати страхового відшкодування заявити регресні вимоги до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Враховуючи, що відповідач не здійснив відшкодування понесених позивачем витрат (збитків), у останнього виникло право на стягнення 25 500,00 грн. в примусовому порядку.

Обставини справи свідчать, що позивач реалізував своє право звернення до суду лише 19.11.2015 року, про що свідчить направлення ним поштою позову та доданих до нього документів та прийняття судом справи до свого провадження (а.с.1,50).

Однак, як вірно зазначив суд, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до відповідача з поданими вимогами, а причини поважності пропуску такого строку позивачем у позові не вказані та недоведені.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ч.ч.1та 6 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст.267 Цивільного кодексу України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.13р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

За приписом частини шостої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за регресними зобов'язаннями починається від дня виконання основного зобов'язання. Тому, зокрема, право страховика за договором страхування на подання до суду регресного позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком як страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку (п. 4.6 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.13р. № 10).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як зазначалось вище, виплачене позивачем страхове відшкодування у добровільному порядку відповідачем не сплачено, по суті позовні вимоги відповідач не спростовував.

З матеріалів справи вбачається, що надаючи відзив на позовну заяву, відповідач заявив про застосування до вимог позивача позовної давності (а.с.65).

Будь-які докази, що свідчили б про поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності, суду першої та апеляційної інстанції надані не були.

Доводи апелянта про неодноразове звернення до господарського суду з позовом про відшкодування проведених ним виплат в порядку регресу, не є такими поважними причинами, оскільки подані заяви повертались судом з підстав порушення позивачем вимог процесуального законодавства, що регламентує порядок звернення до господарського суду з позовом (а.с.102 - 104).

Отже, під час розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам у справі, застосував відповідні норми матеріального та процесуального права, доводи апелянта висновки оскаржуваного судового рішення не спростовують. Апеляційна скарга є не доведеною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2016 року у справі № 904/10161/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Н.В. Пархоменко

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 27.05.2016 року.