РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2016Справа №910/7050/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго»
доПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»
провизнання векселів такими, що не мають вексельної сили

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Ширай К.А. - представник за довіреністю № 28/2131 від 12.05.2016;

Дегтярьов Ю.В. - представник за довіреністю № 28/2132 від 12.05.2016;

від відповідача: Пац В.О. - представник за довіреністю № 14-127 від 13.05.2014.

від третьої особи: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

15.04.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання векселів такими, що не мають вексельної сили.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що спірні векселі мають дефект форми, зокрема «найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж» не відповідає встановленим законодавством вимогам (ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі), оскільки не містить організаційно-правової форми юридичної особи - Українського кредитного банку, у зв'язку з чим повинні бути визнанні такими, що не мають вексельної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 порушено провадження у справі № 910/7050/16, розгляд справи призначено на 20.05.2016.

16.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залучення до справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2016, відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 03.06.2016.

27.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що спірні векселі не мають дефекту форми, оскільки на них міститься найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж, - Український кредитний банк, правонаступником якого наразі є Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк». При цьому, відповідач зазначив, що саме позивачем були заповнені всі реквізити векселів, у тому числі найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж. Відповідач зазначив, що на звороті векселів проставлений індосамент Українського кредитного банку з підписами голови правління і головного бухгалтера, які скріплені печаткою індосанта, та на печатці зазначено «Україна, м. Київ, Український кредитний банк, ідентифікаційний код: 14360080». З огляду на вищевикладене, відповідач зазначає, що спірні векселі не мають дефекту форми, а позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про визнання векселів такими, що не мають вексельної сили є необгрунтованими.

Представники позивача у судовому засіданні 03.06.2016 надали усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.06.2016 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання 03.06.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 116.

У судовому засіданні 03.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

26.02.2015 на адресу Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» надійшов лист Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в якому відповідач повідомив про те, що він є власником простих векселів Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на загальну суму 6000000 грн. 00 коп., а саме власником простого векселя № 74 від 04.05.2000 номіналом 1000000 грн. 00 коп., № 75 від 04.05.2000 номіналом 1000000 грн. 00 коп., № 76 від 04.05.2000 номіналом 1000000 грн. 00 коп., № 77 від 04.05.2000 номіналом 1000000 грн. 00 коп., № 78 від 04.05.2000 номіналом 1000000 грн. 00 коп. та № 79 від 04.05.2000 номіналом 1000000 грн. 00 коп. При цьому, у вказаному листі відповідач пропонував позивачу оплатити вказані векселі до 12-00 годин 18.02.2015 та повідомляв, що у випадку неоплати зазначених векселів, по ним буде вчинено протест у неплатежі (копія вказаного листа Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» долучена позивачем до позовної заяви).

Відповідно до ст. 92 Закону України «Про нотаріат» протест векселів про неоплату, неакцепт або недатування акцепту провадиться нотаріусами відповідно до законодавства України про переказний і простий вексель.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

У позовній заяві позивач зазначив, що вказані векселі 19.02.2015 були опротестовані у неплатежі приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А. та 05.03.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СидоренкоМ А.В. було вчинено на вказаних векселях виконавчі написи.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що вказані векселі не мають вексельної сили, оскільки містять дефект форми. Так, позивач стверджує, що найменування кому або за наказом кого платіж повинен бути здійсненим повинно містити відомості щодо виду юридичної особи, тоді як на спірних векселях зазначено, що особою, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж, є Український кредитний банк без зазначення виду вказаної юридичної особи, що є підставою для визнання векселів такими, що не мають вексельної сили.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» від 18.06.1991 (в редакції, чинній станом на дату складення спірних векселів) цінні папери - грошові документи, що засвідчують право володіння або відносини позики, визначають взаємовідносини між особою, яка їх випустила, та їх власником і передбачають, як правило, виплату доходу у вигляді дивідендів або процентів, а також можливість передачі грошових та інших прав, що випливають з цих документів, іншим особам.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» від 18.06.1991 (в редакції, чинній станом на дату складення спірних векселів) емітент цінних паперів (далі - емітент) - держава в особі уповноваженого органу, юридична особа і у випадках, передбачених законодавством, фізична особа. Емітент від свого імені випускає цінні папери і зобов'язується виконувати обов'язки, що випливають з умов їх випуску. Емітент повинен усі зобов'язання, що виникають у зв'язку з випуском цінних паперів, виконувати в строки і в порядку, передбачені цим Законом, іншими актами законодавства України, а також рішеннями про випуск цінних паперів. Права і обов'язки щодо цінних паперів виникають з моменту їх передачі емітентом або його уповноваженою особою одержувачу (покупцю) чи його уповноваженій особі.

Однак із видів цінних паперів, відповідно до ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» від 18.06.1991 (в редакції, чинній станом на дату складення спірних векселів), є векселі.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» від 18.06.1991 (в редакції, чинній станом на дату складення спірних векселів) вексель - це цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю). Випускаються такі види векселів: простий, переказний. Простий вексель містить такі реквізити: а) найменування - "вексель"; б) просту і нічим не обумовлену обіцянку сплатити визначену суму; в) зазначення строку платежу; г) зазначення місця, в якому повинен здійснитись платіж; д) найменування того, кому або за наказом кого платіж повинен бути здійснений; е) дату і місце складання векселя; є) підпис того, хто видає документ (векселедавця).

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» від 18.06.1991 (в редакції, чинній станом на дату складення спірних векселів) документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, вказаних у частинах третій і четвертій цієї статті, відповідно для простого і переказного векселів, не має сили простого або переказного векселя, за винятком таких випадків: а) вексель, строк платежу по якому не вказано, розглядається як такий, що підлягає оплаті по пред'явленні; б) при відсутності особливого зазначення місце, позначене поруч з найменуванням платника (місце складання документа - для простого векселя), вважається місцем платежу і одночасно місцем проживання платника (векселедавця - для простого векселя); в) вексель, в якому не вказано місце його складання, визнається підписаним у місці, позначеному поруч з найменуванням векселедавця.

Відповідно до ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Конвенцією Ліги Націй від 07.06.1930, до якої Україна приєдналась 06.07.1999, простий вексель містить назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж; зазначення дати і місця видачі простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Згідно з ст. 76 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, зазначених у попередній статті, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче у цій статті. Простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред'явленням. При відсутності особливого зазначення, місце, де видано документ, вважається місцем платежу і, разом з тим, місцем проживання векселедавця. Простий вексель, в якому не вказано місце його видачі, вважається виданим у місці, зазначеному поруч з найменуванням векселедавця.

Таким чином, законодавством встановлюються певні обов'язкові реквізити для простих векселів та за відсутності таких обов'язкових реквізитів, перелічених у ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі та у ст. 21 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» від 18.06.1991 (в редакції, чинній станом на дату складення спірних векселів), документ не є цінним папером (векселем), а може мати силу простої боргової розписки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом веселів».

Відповідно до ст. 3 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі від 07.06.1930 форма будь-якого зобов'язання, яке виникає із переказного або простого векселя, підпорядковується законам місця підписання зобов'язання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції станом на дату складення спірних векселів) найменування товариства повинно містити зазначення виду товариства, для повних та командитних товариств - прізвища (найменування) учасників товариства, а також інші необхідні відомості. Найменування товариства міститься в установчих документах товариства.

Види господарських товариств визначені у ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції станом на дату складення спірних векселів), в якій зокрема, вказано, що до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Як вбачається із спірних векселів, у графі «найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж» зазначено Український кредитний банк та не вказано виду вказаного господарського товариства, з огляду на що позивач вважає, що спірні векселі не відповідають встановленої законодавством формі та є такими, що не мають вексельної сили (не мають сили простого векселя).

Судом встановлено, що відповідно до інформації, як розміщена на офіційному сайті Національного банку України (http://www.bank.gov.ua), організаційно правовою формою Українського кредитного банку було закрите акціонерне товариство.

Судом встановлено, що на кожному спірному векселі міститься відбиток печатки Українського кредитного банку разом із ідентифікаційним кодом вказаної юридичної особи - 14360080.

Наразі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за пошуком ідентифікаційного номеру 14360080 міститься інформація, що вказаний ідентифікаційний номер юридичної особи належить Публічному акціонерному товариству «Акцент-банк».

Таким чином, суд дійшов висновку, що правонаступником Закритого акціонерного товариства «Український кредитний банк» є Публічне акціонерному товариству «Акцент-банк». Вказана обставина сторонами не оспорюється та була встановлена у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 у справі № 904/9103/15 (станом на дату розгляду справи у суді вказане рішення не набрало законної сили).

При цьому, суд зазначає, що Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі та Закон України «Про цінні папери та фондову біржу» від 18.06.1991 (в редакції, чинній станом на дату складення спірних векселів) не містили жодних правил складення такого реквізиту простого векселя як найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж, з огляду на що суд дійшов висновку, що такий реквізит повинен відповідати вимозі щодо достатньої визначеності юридичної особи.

Як встановлено судом, у спірних векселях у графі «найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж» зазначено Український кредитний банк.

Суд зазначає, що незазначення у спірних векселях організаційно-правової форми юридичної особи Українського кредитного банку - закритого акціонерного товариства, не свідчить про незазначення найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж, оскільки навіть при відсутності у векселі організаційно правової форми Українського кредитного банку вбачається за можливе визначити та ідентифікувати вказану юридичну особу.

Доказів існування іншої юридичної особи з такою назвою «Український кредитний банк» та з іншої організаційно-правовою формою позивачем суду не надано.

Крім того, відомості про існування іншої юридичної особи (з іншою організаційно-правовою формою) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

При цьому, як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 27.05.2016, саме позивачем були заповнені всі реквізити векселів, у тому числі найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж.

Вказаних обставин позивачем спростовано не було.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання векселів такими, що не мають вексельної сили, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 08.06.2016

Суддя І.М. Отрош