ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2016 Справа № 905/232/16

Господарський суд Донецької області у складі

головуючого судді Сажневої М.В., суддів Огороднік Д.М., Шилової О.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд»
простягнення 82 603,07 грн

за участю представників:

від позивачане зявились
від відповідачаОСОБА_2 - представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд» про стягнення пені у розмірі 42132,45 грн, 3% річних у розмірі 7991,18 грн та інфляційних втрат у розмірі 32479,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором на проживання №003-2013 від 01.11.2013 щодо здійснення своєчасної оплати вартості наданих послуг з проживання працівників відповідача за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року. У звязку з виконанням вказаного грошового зобовязання з простроченням, позивач просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати за період з 05.11.2013 по 02.12.2014.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем необґрунтовано та протиправно здійснюється нарахування пені, інфляції та 3% річних, оскільки укладений сторонами договір не містить строку виконання відповідачем грошового зобовязання щодо оплати вартості послуг, а нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені законодавець повязує лише з порушенням грошового зобовязання. Також відповідач вказує на невірність і необґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідачем подана заява про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

30.05.2016 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач просить розгляд справи провести без участі його представника.

В судовому засіданні 31.05.2016 вказане клопотання позивача судом задоволено.

Рішення прийнято 31.05.2016, оскільки в судових засіданнях 12.04.2016 та 17.05.2016 оголошувались перерви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

30.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд» (замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (гуртожиток, позивач) підписано договір на проживання №003-2013 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору гуртожиток надає замовникові послуги: щомісячно віддає ліжко-місця для тимчасового проживання робітників замовника в приміщенні гуртожитку, а замовник оплачує надані послуги на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 8.2 Договору термін дії договору встановлюється з 01.11.2013 по 31.12.2014.

Згідно з п. 2.1.1 Договору замовник зобовязується заздалегідь - не пізніше 7 календарних днів до фактичного поселення надати гуртожитку списки працівників, що поселяться, з вказівкою їх прізвищ. Списки повинні бути завірені підписом уповноваженого посадовця та друком замовника.

Відповідно до п. 3.1 Договору місячна вартість одного ліжко-місця у гуртожитку складає 1900,15 грн. Вказана вартість включає усі послуги, зазначені цим Договором. Існуюча ціна може змінюватися і оформляться додатковою угодою до Договору у разі зміни існуючого законодавства та змін в установленому порядку тарифів на опалення, водопостачання, водовідведення, електроенергію, тощо.

У відповідності до п. 2.2.4 Договору позивач зобовязався проводити поселення та виселення працівників замовника з відома та згоди замовника з обовязковим оформленням актів здачі-приймання послуг за кожний звітний місяць.

В матеріалах справи містяться рахунки на оплату послуг з проживання робітників за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року на загальну суму 1346106,30 грн, а саме: №01/13 від 01.11.2013 на суму 330626,10 грн, №02/13 від 02.12.2013 на суму 330626,10 грн, №03/13 від 06.01.2014 на суму 178614,10 грн, №04/13 від 03.02.2014 на суму 93600,00 грн, №04/13/1 від 17.02.2014 на суму 13440,00 грн, №05/13 від 03.03.2014 на суму 69600,00грн, №06/13 від 02.04.2014 на суму 28800,00 грн, №07/13 від 05.05.2014 на суму 31200,00 грн, №08/13 від 02.06.2014 на суму 36000,00 грн, №08/13/1 від 12.06.2014 на суму 24000,00 грн, №08/13/2 від 17.06.2014 на суму 5600,00 грн, №09/13 від 04.07.2014 на суму 69600,00 грн, №10/13 від 04.08.2014 на суму 67200,00 грн, №11/13 від 02.09.2014 на суму 67200,00 грн.

На виконання Договору позивачем у період з листопада 2013 року по вересень 2014 року надано послуги з представлення ліжко-місць для тимчасового проживання співробітників Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд» на загальну суму 1276506,30 грн, що підтверджується наступними актами приймання виконаних робіт (послуг) за листопад 2013 року на суму 330626,10 грн, за грудень 2013 року на суму 330626,10 грн, за січень 2014 року на суму 178614,10 грн, за лютий 2014 року на суму 107040,00 грн, за березень 2014 року на суму 69600,00 грн, за квітень 2014 року на суму 28800,00 грн, за травень 2014 року на суму 31200,00 грн, за червень 2014 року на суму 65600,00 грн, за серпень 2014 року на суму 67200,00 грн та за вересень 2014 року на суму 67200,00 грн, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Вищезазначені акти підписані сторонами та скріплені печатками без заперечень, в актах зазначено, що послуги надані у повному обсязі та, що замовник не має претензій до виконавця, акти претензій стосовно наданих послуг не складались.

В матеріалах справи відсутні докази незгоди відповідача щодо виконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань за Договором.

Відповідачем не заперечується факт надання позивачем послуг з надання ліжко-місць для тимчасового проживання співробітників відповідача, а також між сторонами відсутній спір щодо ціни наданих послуг за вказаний період.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що свої зобов'язання за Договором з надання замовникові послуг щомісячного надання ліжко-місць для тимчасового проживання робітників замовника в приміщенні гуртожитку за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року позивач виконав належним чином.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг та підпадає під правове регулювання норм статей 901-907 Цивільного кодексу України

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 3.2 Договору сторони погодили, що замовник сплачує послуги гуртожитку таким чином: передплата - 50% - до 5 числа розрахункового місяця (п. 3.2.1 Договору); остаточна плата - 50% - не пізніше 25 числа розрахункового місяця (п. 3.2.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1.4 Договору замовник зобовязується своєчасно і у повному обсязі сплачувати за проживання працівників згідно з умовами цього Договору.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, банківська виписка, відповідач надані послуги за проживання працівників оплатив наступним чином:

- 29.11.2013 у розмірі 200000,00 грн та 23.12.2013 у розмірі 130626,10 грн з посиланням у призначенні платежу за проживання у листопаді згідно рахунку 01/13 від 01.11.2013;

- 19.02.2014 у розмірі 178614,10 грн з посиланням у призначенні платежу за проживання у січні 2014 року згідно рахунку 03/13 від 06.01.2014;

- 02.04.2014 у розмірі 50000,00 грн та 16.04.2014 у розмірі 100000,00 грн з посиланням у призначенні платежу за проживання у грудні 2013 року згідно рахунку 02/13 від 02.12.2013;

- 30.04.2014 у розмірі 100000,00 грн з посиланням у призначенні платежу за проживання згідно Договору №003-2013 від 01.11.2013;

- 30.05.2014 у розмірі 28800,00 грн з посиланням у призначенні платежу за проживання у квітні 2014 року згідно рахунку 06/13 від 02.04.2014;

- 30.05.2014 у розмірі 31200,00 грн з посиланням у призначенні платежу за проживання у травні 2014 року згідно рахунку 07/13 від 05.05.2014;

- 13.06.2014 у розмірі 45000,00 грн з посиланням у призначенні платежу за проживання у червні 2014 згідно рахунку 11/06 від 11.06.2014;

- 23.06.2014 у розмірі 40000,00 грн та 27.06.2014 у розмірі 26000,00 грн з посиланням у призначенні платежу за проживання у червні 2014 згідно Договору №003-2013 від 01.11.2013;

- 08.07.2014 у розмірі 20000,00 грн, 16.07.2014 у розмірі 50000,00 грн, 18.07.2014 у розмірі 50000,00 грн, 01.08.2014 у розмірі 70000,00 грн, 12.08.2014 у розмірі 30000,00 грн, 20.08.2014 у розмірі 30000,00 грн, 09.09.2014 у розмірі 30000,00 грн, 16.09.2014 у розмірі 50000,00 грн, 02.10.2014 у розмірі 30000,00 грн, 24.10.2014 у розмірі 20000,00 грн, 06.11.2014 у розмірі 30000,00 грн, 03.12.2014 у розмірі 5866,10 грн з посиланням у призначенні платежу за проживання згідно Договору №003-2013 від 01.11.2013, а всього відповідачем сплачено 1346106,30 грн.

У звязку з несвоєчасною оплатою відповідачем наданих позивачем послуг, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення пені у розмірі 42132,45 грн та 3% річних у розмірі 7991,18 грн, нарахованих за період з 05.11.2013 по 02.12.2014, а також інфляційних втрат у розмірі 32479,44 грн, нарахованих за період з листопада 2013 року по листопад 2014 року, за порушення строків оплати наданих послуг.

Відповідач проти позову заперечує та вважає, що підписаний сторонами Договір не містить строку виконання відповідачем грошового зобовязання щодо оплати вартості послуг, оскільки в тексті договору не надано тлумачення поняттю «розрахунковий місяць».

Суд не погоджується з вказаним твердженням відповідача з огляду на наступне.

Як зазначалось вище у п. 3.2 Договору сторони погодили, що замовник сплачує послуги гуртожитку таким чином: передплата - 50% - до 5 числа розрахункового місяця (п. 3.2.1 Договору); остаточна плата - 50% - не пізніше 25 числа розрахункового місяця (п. 3.2.2 Договору).

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту Договору (п.п. 1.1, 2.2.1, 2.2.4, 3.1, 3.2) послуги надаються замовнику щомісячно, вартість послуг визначена за один місяць, а за кожний місяць, в якому надаються послуги, сторонами оформлюються акти здачі-прийняття послуг.

Враховуючи викладене, виходячи з аналізу змісту умов Договору та положень чинного законодавства розрахунковий місяць є календарний місяць, у якому надаються послуги з проживання працівників, підписано відповідний акт та місяць за який має бути здійснена оплата (остаточний розрахунок) наданих послуг.

Не зазначення в Договорі визначення поняття «розрахунковий місяць» не свідчить про непогодження сторонами строку виконання грошового зобовязання з оплати наданих послуг.

За період з листопада 2013 року по вересень 2014 року за кожен місяць, у якому позивачем надавались відповідачу послуги з поселення працівників, сторонами оформлені та підписані акти приймання виконаних робіт (послуг) із зазначенням місяця, у якому надано послуги, та вартості вказаних послуг.

Таким чином, подаючи позивачу списки працівників, що підлягають поселенню у відповідному місяці та підписуючи акти наданих послуг за результатом їх надання відповідач підтверджував факт замовлення та отримання таких послуг у відповідному місяці і був обізнаний з вартістю наданих у відповідному місяці послуг.

Крім того, протягом дії Договору та надання послуг відповідачем здійснювалась часткова оплата послуг, надсилались позивачу листи, в яких відповідач визнавав наявність заборгованості та гарантував її погашення.

Таким чином суд вважає, що сторонами у Договорі (п. 3.2) погоджено та визначено строк виконання грошового зобовязання з оплати наданих послуг, а згідно зі ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи банківської виписки оплата наданих послуг відповідачем здійснювалась з порушенням строків визначених Договором. Лише при оплаті послуг за червень 2014 року відповідачем не було допущено прострочення.

У звязку з несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем зобовязань з оплати наданих послуг за період з листопада 2013 року по травень 2014 року у відповідача станом на 06.06.2014 утворилась заборгованість у розмірі 256266,10 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом №06/06 від 06.06.2014, в якому запропонував наступний графік погашення заборгованості у розмірі 212266,10 грн: до 15.06.2014 70000,00 грн, до 01.07.2014 70000,00 грн, до 15.07.2014 72266,10 грн.

Листом №01-1513 від 19.06.2014 відповідач погодив запропонований позивачем графік погашення заборгованості.

Відповідно до положень ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, у звязку з погодженням сторонами графіку погашення заборгованості за Договором у розмірі 212266,10 грн, у відповідача виникло нове зобовязання щодо строків сплати вказаної заборгованості за Договором.

Щодо залишку заборгованості за грудень 2013 року у розмірі 45000,00 грн, яка не увійшла до погодженого графіку погашення заборгованості, а також щодо оплати послуг, що надавались за період з червня по вересень 2014 року строки оплати залишись незмінними та повинні визначатись відповідно до п. 3.2 Договору.

З матеріалів справи вбачається, що погоджений сторонами графік погашення заборгованості у розмірі 212266,10 грн відповідачем також виконувався з порушенням строків.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.4 Договору плата за проживання, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, сплачується замовником з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат наданий позивачем, суд встановив, що позивачем здійснено нарахування вказаних сум на заборгованість з наданих послуг, а також на суми передплати за невиконання обов'язку щодо здійснення 50% передплати до 5 числа розрахункового місяця.

Сторонами у Договорі погоджений наступний порядок оплати послуг: передплата - 50% - до 5 числа розрахункового місяця та остаточна плата - 50% - не пізніше 25 числа розрахункового місяця. Також сторонами погоджено обовязкове підписання актів наданих послуг за кожний звітний місць, якими підтверджується факт надання послуг, їх обсяг та повна вартість.

Попередня оплата це оплата послуг, які будуть надані у відповідному розрахунковому місяці.

Суд відзначає, що у разі несплати попередньої оплати у відповідному розрахунковому місяці, після 5-го числа такого розрахункового місяця у відповідача уже відсутній обовязок сплатити вартість попередньої оплати та відповідач не є боржником позивача щодо фактично ще не отриманих послуг, а настає обовязок здійснити остаточний розрахунок до 25-го числа розрахункового місяця за надані та отримані послуги згідно відповідних актів наданих послуг у вказаному розрахунковому місяці.

Таким чином, оскільки остаточні розрахунки між сторонами здійснюються лише за фактично надані послуги, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на 50% передплати у кожному розрахунковому місяці.

Крім того, позивачем здійснено нарахування пені та 3% річних по 02.12.2014, а інфляційних втрат по листопад 2014 року, оскільки остання оплата по Договору від відповідача надійшла 03.12.2014.

Як свідчать матеріали справи рахунки на оплату послуг з проживання робітників відповідача за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року позивачем були виставлені відповідачу на загальну суму 1346106,30 грн.

Як вбачається з банківської виписки за послуги з поселення працівників за Договором №003-2013 від 01.11.2013 з 29.11.2013 по 03.12.2014 відповідачем всього сплачено 1346106,30 грн.

Однак, як свідчать підписані сторонами акти приймання виконаних робіт (послуг) за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року позивачем за вказаний період надано відповідачу послуги з поселення працівників на загальну суму 1276506,30 грн.

Зміни, які виникають протягом дії Договору, мають бути погоджені між сторонами, оформлені додатком до договору у письмовій формі, що є невідємною частиною цього договору (п. 6.1 Договору).

Як свідчать матеріали справи та підтверджується сторонами жодних додаткових угод про зміну умов Договору, зміну вартості послуг протягом дії Договору сторонами не підписувалось.

Факт надання послуг за Договором з поселення працівників відповідача, виконання у повному обсязі наданих послуг та вартість наданих послуг підтверджується саме актами приймання виконаних робіт (послуг) за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року, які підписані сторонами без зауважень.

У звязку з чим суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується надання послуг за Договором з поселення працівників відповідача у період з листопада 2013 року по вересень 2014 року на суму 1276506,30 грн та саме на вказану суму у відповідача виникло грошове зобовязання, внесення платежів за яким відповідачем здійснювалось з простроченням.

Згідно банківської виписки вказана сума послуг була погашена відповідачем у повному обсязі 02.10.2014.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків оплати за період з 02.10.2014 по 02.12.2014, у звязку з чим позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

За здійсненим судом перерахунком 3% річних з урахуванням вищенаведеного, строків настання платежу, погодженого сторонами графіку погашення заборгованості за Договором у розмірі 212266,10 грн, залишку заборгованості за грудень 2013 року у розмірі 45000,00 грн, яка не увійшла до погодженого графіку погашення заборгованості, розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 6152,41 грн.

Рекомендаціями Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

За здійсненим судом перерахунком інфляційних втрат з урахуванням вищевикладеного розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 31152,01 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Щодо вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 26.11.2014 по 01.10.2014 суд відзначає наступне.

Відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Відповідно до положень ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Отже, перебіг позовної давності щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення оплати наданих послуг у листопаді 2013 року, грудні 2013 року, січні 2014 року, лютому 2014 року, березні 2014 року, квітні 2014 року, травні 2014 року, червні 2014 року, серпні 2014 року та вересні 2014 року розпочався відповідно з 26.11.2013, 26.12.2013, 26.01.2014, 26.02.2014, 26.03.2014, 26.04.2014, 27.05.2014 (оскільки 25.05.2014 неділя вихідний день), 26.06.2014, 26.08.2014 та з 27.09.2014 (оскільки 25.05.2014 неділя вихідний день).

Пеня нараховується за кожен день прострочення платежу і за період, що не перевищує шість місяців з дня виникнення простроченого зобовязання.

У п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 зазначено, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Проте позивач звернувся з даним позовом до господарського суду Донецької області 18.01.2016. Таким чином, позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності, який застосовується до вимог про стягнення пені за послуги надані за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі, коли суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту.

Позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку давності не заявлено.

Жодних поважних причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки обґрунтованих причин звернення до суду з вимогами про стягнення пені поза межами строку давності не наведено, а відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені, суд прийшов висновку, що у задоволенні вимог про стягнення пені за прострочення грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року, нарахованої за період з 26.11.2013 по 01.10.2014 слід відмовити.

Оскільки судом встановлено факт необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення пені нарахованої на 50% передплати у кожному розрахунковому місяці, а також в частині пені нарахованої за період з 02.10.2014 по 02.12.2014, то строк позовної давності в цій частині застосовуватись не може.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, бульвар Б. Хмельницького 24-А, ідентифікаційний код 33653812) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65007, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 3% річних у розмірі 6157 (шість тисяч сто пятдесят сім) грн 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 31152 (тридцять одна тисяча сто пятдесят дві) грн 01 коп та судовий збір у розмірі 622 (шістсот двадцять дві) грн 44 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Головуючий суддя М.В. Сажнева

Суддя Д.М. Огороднік

Суддя О.М. Шилова