ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа № 915/233/16

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2, дов.№14-89 від 18.04.2014,

представника відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6),

до відповідача: Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго

(54034, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, 5-А),

про: стягнення 960046,28 грн. збитків від інфляції та 26308,24 грн. 3% річних, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОКП Миколаївоблтеплоенерго 960046,28 грн. збитків від інфляції та 26308,24 грн. - 3% річних, нарахованих у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №13/2534-БО-22 від 28.12.2012 в частині оплати вартості, поставленого у період з січня по грудень 2013 року природного газу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства не розрахувався за поставлений природний газ своєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позову погашена. Однак, неналежне виконання з боку відповідача умов договору стало підставою для нарахування збитків від інфляції та 3% річних.

Відповідач у відзиві (а.с.62-66) позовні вимоги визнає частково та вказує, що сума основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу №13/2534-БО-22 від 28.12.2012 повністю погашено; нарахування інфляції та 3% річних виконано позивачем невірно, оскільки, збитки від інфляції нараховані не на ту суму основного боргу, яка існувала на початок періоду нарахування. 3% річних нараховані на дійсну суму боргу, однак, без урахування приписів постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань. У звязку з чим, відповідачем надані суду свої контррозрахунки штрафних санкцій, відповідно до яких збитки від інфляції становлять 492760,23 грн. та 26221,7 грн. - 3 % річних (а.с.67,68). Також у відзиві відповідач зазначає, що він є комунальним підприємством, яке не має будь-яких інших надходжень, окрім як за надання споживачам послуг з централізованого опалення; неможливість виконання відповідачем рішення господарського суду у справі №905/3191/14 у встановлений строк, може бути підставою для накладення відділом державної виконавчої служби арешту на рахунки підприємства, що призведе до зупинення здійснення виконання підприємством обовязку щодо забезпечення населення, установ та організацій соціальної інфраструктури централізованим опаленням та гарячим водопостачанням. Враховуючи загальну соціальну напругу в державі, ще і відсутність опалення у квартирах, соціальних та учбових закладах, взагалі може призвести до непередбачених негативних наслідків. У звязку з чим просить про відстрочку виконання рішення на два роки.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судових засіданнях 05.04.2016 та 19.05.2016, у відповідності до ст.77 ГПК України, судом оголошувались перерви.

Судом у судовому засіданні 25.05.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторони суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

28.12.2012 між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України та Обласним комунальним підприємством Миколаївоблтеплоенерго було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/2534-БО-22 (надалі Договір №13/2534-БО-22) (а.с.8-13), згідно якого продавець (позивач у справі) зобовязався передати у власність покупцю (відповідач у справі) у 2013 році, в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природній газ, видобутий на території України підприємствами, який підлягає використанню покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець, в свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити цей природній газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1 Договору №13/2534-БО-22 сторони домовились, що продавець, в період з 01.01.2013 по 31.12.2013, передає покупцеві природний газ в обсязі до 17375,0 тис. куб. м.

Відповідно до п.п.3.3, 3.4 Договору №13/2534-БО-22, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов Договору №13/2534-БО-22 позивачем, протягом січня - грудня 2013 року, було поставлено відповідачу природній газ на загальну суму 61913690,16 грн., за який відповідач, у визначені Договором №13/2534-БО-22 строки в повному обсязі не розрахувався, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 1052906,48 грн.

У звязку з неповним та несвоєчасним погашенням відповідачем суми боргу по Договору №13/2534-БО-22, позивач звернувся з позовом до господарського суду Миколаївської області про стягнення 1052906,48 грн. основного боргу, 493545,2 грн. пені, 105403,23 грн. 3% річних, 670004,05 грн. збитків від інфляції.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.03.2015 по справі №915/2045/14, яке набрало законної сили з 14.05.2015, з відповідача на корить позивача було стягнуто 1052906,48 грн. основного боргу, 250000,0 грн. пені, 584694,43 грн. інфляційних, 80195,14 грн. 3% річних, 43900,75 грн. судового збору (за переданий у власність відповідача природній газ за січень-грудень 2013 року).

Згідно ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні суду від 05.03.2015 по справі №915/2045/14 судом встановлено, що відповідач за поставлений природний газ в повному обсязі не розрахувався, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 1052906,48 грн. Факт боргу відповідач не заперечує, його наявність підтверджена наявними в справі доказами, відповідним розрахунком..

Таким чином, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.03.2014 по справі №915/2045/14 встановлено, що заборгованість відповідача за поставлений у період з січня по грудень 2013 року природний газ по Договору №13/2534-БО-22 становить 1052906,48 грн. У звязку з несвоєчасним погашення вказаної суми, судом стягнуті з відповідача 584694,43 грн. збитків від інфляції та 80195,14 грн. 3% річних за період прострочення виконання зобовязань з 14.02.2013 по 08.09.2014.

У даній справі розглядаються вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції та 3% річних за інші періоди, а саме: збитки від інфляції за період з серпня 2014 року по червень 2015 року та 3% річних - за період з 09.09.2014 по 09.07.2015.

При цьому, позивачем не враховані висновки, викладені у рішенні Господарського суду Миколаївської області у справі №915/2045/14 щодо розміру заборгованості відповідача у сумі 1052906,48 грн., яка існувала по Договору №13/2534-БО-22 станом на 08.09.2014.

Судом розрахунки збитків від інфляції та 3% річних уточнені з урахуванням наступного.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за зобовязаннями грудня 2013 року нараховані за період з 09.09.2014 по 09.07.2015 у сумі 26308,24 грн.

Судом встановлено, що при нарахуванні 3% річних по зобовязанням грудня 2013 року позивачем не були враховані приписи п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, за якими день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, річних та пені, та здійснено нарахування 3% річних у тому числі у день фактичної оплати відповідачем заборгованості.

Судом розмір 3% річних за зобовязаннями грудня 2013 року уточнено, виходячи з наступного.

Оскільки, позивачем при нарахуванні річних було включено у період нарахування день фактичної оплати залишку основного боргу, суд здійснив перерахунок 3% річних з урахуванням того, що залишок заборгованості відповідача станом на 09.09.2014 становив 1052906,48 грн., які були повністю сплачені 09.07.2015, тому період прострочення оплати з відповідачем заборгованості за поставлений природний газ з 09.09.2014 по 08.07.2015 (303 дні):

1052906,48 грн. х 3% х 303 дн./365дн.= 26221,7 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стягненню підлягають 3% річних у загальній сумі 26221,7 грн. В частині стягнення 3% річних у сумі 86,54 грн. слід відмовити.

На підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, позивач також просить стягнути з відповідача збитки від інфляції в сумі 960046,28 грн. за період з серпня 2014 року по червень 2015 року.

Відповідач проти розрахунку збитків від інфляції заперечує, посилаючись на те, що при здійсненні розрахунку збитків від інфляції позивачем безпідставно не враховано те, що станом на 01.08.2014 заборгованість існувала в розмірі 1052906,48 грн., відповідач надав свій розрахунок збитків від інфляції, за яким їх розмір має становити 492760,23 грн. (а.с.68).

Вивчивши надані сторонами розрахунки збитків від інфляції суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто вказана норма права передбачає, що якщо кредитор вирішив скористатися своїм правом на стягнення збитків від інфляції, то вони підлягають стягненню за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних нарахувань є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Відповідно до Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі №62-97р. від 03.04.1997, індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. При здійсненні розрахунку індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату № 265 від 27.07.2007 Про затвердження ОСОБА_1 розрахунку базового індексу споживчих цін).

При цьому сума, яку внесено з 1-го до 15-го дня включно відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця. Якщо суму внесено з 16-го до 31-го дня включно місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1-го до 15-го дня включно відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця. Якщо ж з 16-го до 31-го дня включно місяця, інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Перевіривши розрахунки позивача (а.с.30-39), суд встановив, що у них вірно визначені періоди нарахування та відповідні сумарні індекси інфляції, що склались у ці періоди, але не вірно визначена сума на яку нараховуються збитки від інфляції 1688531,87 грн., оскільки розмір основного боргу, який існував станом на 01.08.2014 становив 1052906,48 грн. і саме на нього мають здійснюватись нарахування інфляційних.

Перевіривши розрахунки за допомогою програмного комплексу Законодавство судом визначений загальний розмір інфляційних втрат за період з серпня 2014 року по червень 2015 року у сумі 598649,61 грн., які підлягають стягненню. В частині стягнення збитків від інфляції у сумі 361396,67 грн. слід відмовити.

У наданому суду відзиві на позовну заяву вих.№1186/юр від 04.04.2016 відповідач також просить суд відстрочити виконання рішення суду на два роки (а.с.62-66).

Представник позивача під час розгляду справи проти заявленого клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, заперечив.

Розглянувши клопотання відповідача стосовно відстрочення виконання рішення суд вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.83 ГПК України, - господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Пунктом 7.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України № 9 від 17.10.2012, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Під час прийняття рішення по даній справі та при розгляді даної заяви судом також досліджувалась ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Судом встановлено, що несвоєчасне погашення заборгованості перед стягувачем сталося не з вини боржника, оскільки єдиним джерелом для оплати спожитого газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств та субвенцій на погашення різниці у тарифах на теплову енергію, які до цього часу не відповідають фактичній собівартості теплової енергії.

Згідно наданої відповідачем довідки №1190/юр від 04.04.2016, станом на 01.03.2016 обсяг невідшкодованої різниці в тарифах становить по населенню 5475,0 тис. грн.., а по бюджетним установам 15473,2 тис. грн.

При цьому, відповідачем було направлено листом вих.№947/17 від 14.03.2016 позивачеві належним чином оформлені спільні протокольні рішення на суму 3108256,02 грн. і на суму 5169802,98 грн., схеми розрахунків та зведені реєстри на вказані суми. А також листом .№1364/17 від 14.04.2016 направлено позивачу належним чином оформлені спільні протокольні рішення на суму 2755849,84 грн., схему розрахунків та зведений реєстр на цю ж суму.

Проте, вказані документи повернулись на адресу відповідача без погодження, чим створено перешкоди для отримання відповідачем державних субвенцій та здійснення розрахунків з позивачем.

Наданий боржником звіт про фінансові результати ОКП Миколаївоблтеплоенерго за 2015 рік для ОКП Миколаївоблтеплоенерго закінчився із чистим фінансовим результатом у виді збитку в розмірі 17513 тис. грн., а лише перший квартал 2016 року зі збитком у розмірі 893 тис. грн., що свідчить про стійку збитковість підприємства.

Вказані обставини, на думку суду, підтверджують відсутність можливості виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.12.2015 на даний момент та свідчать про значне погіршення фінансового стану підприємства та реальну загрозу його банкрутства.

При розгляді заяви судом взято до уваги, що ПАТ НАК Нафтогаз України має стратегічне значення для економіки і безпеки держави і для безперервного постачання газу споживача повинно має проводити розрахунки з іноземними постачальниками природного газу в іноземній валюті, що, за умови стрімких інфляційних процесів та здешевлення національної валюти по відношенню до іноземної, призводить до значних складнощів у разі несвоєчасного проведення розрахунків вітчизняними споживачами.

Що стосується виробничої діяльності боржника, то згідно Статуту відповідача, основною метою діяльності ОКП Миколаївоблтеплоенерго є здійснення виробнично-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Таким чином, відповідач зобовязаний здійснювати постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів, тому що його господарська діяльність направлена на забезпечення життєдіяльності міста.

Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію.

В підтвердження максимального вчинення залежних від нього дій на погашення заборгованості перед позивачем, боржником надані суду здійснення претензійно-позовної роботи відносно абонентів-боржників, проводяться заходи направлені на примусове виконання судових рішень. Так, за інформацією відповідача за 2015 рік відповідачем направлено 52534 претензії боржникам (населенню та бюджетним установам) на загальну суму 168856937,53 грн., предявлено 1521 позовів на загальну суму 9251865,81,81 грн., направлено до відділів державної виконавчої служби 7987 виконавчі документи про стягнення заборгованості на загальну суму 19670127,60 грн.

Вказані обставини, на думку суду свідчать про те, що боржник не уникає від свого обовязку перед стягувачем, шукає шляхи та вживає заходи для погашення боргу, однак у звязку з несприятливою фінансовою ситуацією в економіці держави в цілому, підвищення тарифів та низький рівень платоспроможності населення, не може виконати рішення суду негайно.

При цьому, згідно з Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, переважна більшість грошових коштів (в березні - 74%, в квітні - 74%, в травні - 76%), що надійшли від споживачів, перераховуються відповідачем за спожитий природний газ на рахунок гарантованого постачальника природного газу ПАТ НАК Нафтогаз України, і в розпорядження відповідача не потрапляють.

За вказаних обставин, вжиття на даний час Державною виконавчою службою заходів по примусовому виконанню рішення суду по даній справі може призвести до блокування роботи підприємства та неможливості виконувати покладені на нього завдання у розпал опалювального сезону. Поступове збільшення розміру збитків підприємства свідчить про наявність реальної загрози банкрутства підприємства, що, враховуючи соціальну значимість останнього, може призвести до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м.Миколаєва, лікувальних закладів, шкіл, інших обєктів соціальної сфери міста, бюджетних установ та державних закладів. В свою чергу, в умовах існуючої соціальної напруги та суттєвого погіршення платоспроможності населення, такі дії можуть призвести до соціального вибуху.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Оцінивши вказані обставини та проаналізувавши докази, надані боржником в обґрунтування своєї позиції, суд вважає, що соціальний статус відповідача, його матеріальний стан, вжиття ним заходів до стягнення заборгованості з безпосередніх споживачів теплової енергії, відсутність вини у несвоєчасному погашенні заборгованості перед позивачем та наявність реальної можливості виконати рішення суду в повному обсязі протягом 2016 року, надають суду достатньо підстав для часткового задоволення заяви відповідача та відстрочення виконання рішення суду по даній справі до 01.12.2016.

У відповідності до ст.49 ГПК України, судові витрати слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог (14795,32 грн. х 63,35%).

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 821, п.6 ч.1 ст.83, ст.ст.84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго, 54034, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, 5-А (р/р №10 у МОУ ПАТ Ощадбанк, МФО 3326461, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6 (р/р №1 в ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 300465, ) 598649,61 грн. збитків від інфляції, 26221,7 грн. - 3% річних та 9372,84 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Відстрочити виконання рішення суду від 25.05.2016 по справі №915/233/16 до 01.12.2016.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 30 травня 2016 року

Суддя М.В.Мавродієва