РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016Справа №910/7208/16

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 16 829,25 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Гармашов Б.С. (довіреність № 14 від 08.02.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (відповідач) про стягнення 16 829,25 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди №6148 нерухомого майна, що належить до державної власності, внаслідок чого, у відповідача утворилась заборгованість по орендній платі у сумі 13985,60 грн. Також, у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання, позивачем нараховані пеня у сумі 2476,79 грн. та інфляційні збитки у розмірі 366,86 грн.

Разом із позовною заявою Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/7208/16, розгляд справи призначено на 17.05.2016. Також, вказаною ухвалою відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі.

16.05.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив в частині стягнення 631,27 грн. заборгованості за листопад 2015 року посилаючись на те, що позивач не нараховував орендну плату за листопад та не надсилав відповідачу акту виконаних робіт. Також, відповідач заперечив щодо нарахування пені на суму боргу за листопад 2015 року, у зв'язку із відсутністю боргу за вказаний період та надав власний розрахунок, згідно із яким сума пені становить 2180,53 грн.

17.05.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли розрахунки заборгованості, пені та інфляційних нарахувань станом на 10.05.2016.

В судове засідання 17.05.2016 представники сторін не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 розгляд справи №910/7208/16 відкладено на 31.05.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 31.05.2016 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 31.05.2016 не з'явився. Відповідач був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №010.

Водночас, відповідач скористався належним йому процесуальним правом надавши відзив на позовну заяву, в якому, також просив суд здійснювати розгляд справи без участі його представника.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення в судовому засіданні 31.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.02.2012 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву як орендодавцем та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" як орендарем було укладено договір оренди №6148 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1. договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (далі - майно) загальною площею 18,60 кв.м. (в тому числі: 14,60 кв.м. - на технічному поверсі, 4,00 кв.м. - частина даху будівлі), розміщене за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 19, що перебуває на балансі Державного підприємства "Об'єднання спортивно-господарських споруд" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31 серпня 2011 року і становить 226783,00 грн. без ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення оператора телекомунікацій, який надає послуги з рухомого (мобільного) зв'язку, в т.ч. розміщення 4-х антеномісць на частині даху площею 4,00 кв.м. (п. 1.2. договору оренди).

Відповідно до п. 2.1. договору оренди, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Згідно із актом приймання-передавання орендованого майна від 29.02.2012 позивач передав відповідачу, а останній прийняв в строкове платне користування орендоване майно.

В подальшому, згідно із договором про внесення змін до договору оренди від 20.08.2012 сторони внесли зміни в договір оренди щодо балансоутримувача орендованого майна, зазначивши, що майно перебуває на балансі Державного підприємства "Олімпійський навчально-спортивний центр "Конча-Заспа".

Умовами п. 3.1. договору оренди передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - серпень 2011 року 7559,43 грн. Орендна плата за перший місяць оренди лютий 2012 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень, жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень, лютий 2012 року.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3. договору оренди).

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. 3.4. договору оренди).

Відповідно до п. 3.6. договору оренди, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.7. договору).

Згідно із п. 3.11. договору оренди, у разі розірвання за згодою сторін договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Пунктом 5.3. договору оренди визначено обов'язок відповідача сплачувати орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

У відповідності до п. 10.1 договору оренди, строк дії договору встановлено з 29.02.2012 по 28.02.2014 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п. 10.4. договору).

Договором про внесення змін до договору оренди від 27.03.2014 сторони вирішили продовжити договір оренди строком на 2 роки.

Відповідно до акту приймання-передачі (повернення) від 02.11.2015 орендар повернув орендодавцеві нерухоме майно, що було в орендному користуванні згідно із договором оренди.

22.01.2016 між сторонами укладено договір №6148/03 про припинення договору оренди №6148 від 29.02.2012, згідно із яким сторони вирішили, що договір оренди вважається припиненим з 02 листопада 2015 року.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за договором оренди, у відповідача період з вересня 2015 року по листопад 2015 року утворилась заборгованість з орендної плати у сумі 13985,60 грн.

Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання, позивачем заявлено до стягнення пеню у сумі 2476,79 грн. та інфляційні збитки у розмірі 366,86 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 283 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як встановлено судом вище, відповідно до акту приймання-передавання орендованого майна від 29.02.2012 позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нерухоме майно загальною площею 18,60 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 19.

Умовами договору визначено, що відповідач не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним перераховує до державного бюджету орендну плату у розмірі 70%; оплата здійснюється до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, в порушення умов договору оренди, відповідач свої зобов'язання щодо здійснення орендної плати за період з вересня 2015 року по 02 листопада 2015 року належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість відповідача за договором оренди становить 13985,60 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідачем доказів сплати боргу за договором оренди у сумі 13985,60 грн. не надано.

Доводи відповідача про відсутність заборгованості за листопад 2015 року визнаються судом необґрунтованими, оскільки пунктом 3.11. договору оренди сторони передбачили, що нарахування орендної плати здійснюється до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно, а тому нарахування позивачем орендної плати по 02 листопада 2015 року є правомірним. Крім того, договір оренди не містить положень про те, що орендна плата сплачується на підставі актів виконаних робіт та не передбачає обов'язку позивача направляти відповідачу такі акти.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 13985,60 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 2476,79 грн. та інфляційні збитки у розмірі 366,86 грн.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну сплату орендної плати передбачена п. 3.7. договору.

Нарахування пені позивач здійснює за періоди з 16.09.2015 по 22.09.2015, з 23.09.2015 по 23.09.2015, з 24.06.2015 по 10.10.2015, з 11.10.2015 по 29.10.2015, з 30.10.2015 по 10.11.2015, з 11.11.2015 по 10.12.2015, з 11.12.2015 по 17.12.2015, з 18.12.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 15.03.2016.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

З розрахунку позивача вбачається, що позивачем не було враховано дні часткових платежів, а саме: 22.09.2015 та 29.10.2015, а тому нарахування пені на суму 9193,63 грн. має здійснюватись за період з 16.09.2015 по 21.09.2015 та на суму 9405,08 грн. - з 11.10.2015 по 28.10.2015.

Суд, здійснивши перерахунок пені, встановив, що розмір пені становить 2449,38 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення пені суд задовольняє частково.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період з жовтня по грудень 2015 року, судом встановлено, що інфляційні втрати становлять 137,17 грн., у зв'язку із чим, вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву частково.

З приводу розподілу судових витрат за розгляд даної справи, суд зазначає наступне.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 судом було відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі.

Пунктами 3.3., 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 роз'яснено, що якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення. У разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Оскільки, судом було відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у даній справі, проте, станом на час прийняття рішення сплата судового збору позивачем не здійснена, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача в доход Державного бюджету.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" визначено, що станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1378 гривень.

Згідно із пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у таких розмірах: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (206700,00 грн.).

Оскільки, сума заявлених вимог становила 16829,25 грн., за подання даного позову позивач мав сплатити 1378,00 грн.

Враховуючи те, що судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, то з відповідача підлягають стягненню в доход Державного бюджету України судові витрати у розмірі 1356,95 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 7, ) на користь Державного бюджету України (одержувач - УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, код 37995466, банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, р/р 0011, МФО 820019, КЕКД 22080300, назва - плата за оренду іншого державного майна) заборгованість з орендної плати у розмірі 13985,60 грн., пеню у розмірі 2449,38 грн., інфляційні збитки у розмірі 137,17 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 7, ) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1356,95 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2016.

Суддя С.О. Турчин