ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.06.16р. Справа № 904/3044/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд", 49099, м. Дніпропетровськ, б-р Рубіновий, буд. 14

до Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради, 49040, м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, буд. 68

про стягнення 5 931,39 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 08.04.2016 року

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю № 3/285 від 12.05.2016 року

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради про стягнення основного боргу у розмірі 5 063 грн. 56 коп, пені у розмірі 755 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 51 грн. 49 коп., інфляційних у розмірі 60 грн. 76 коп.; судового збору в розмірі 1378 грн. 61 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору підряду № 2015/10/7/с від 18.11.2015 року в частині повного та своєчасного розрахунку за виконані позивачем роботи.

Відповідач з позовними вимогами позивача погоджується та нарахування позивачем інфляційних, 3% річних та пені вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

18.11.2015 року між Комунальним підприємством "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд" був укладений договір підряду № 2015/10/7/с, згідно п. 1.1 якого позивач зобовязався у 2015 році виконати відповідачу роботи по поточному ремонту сантехсистем в житловому будинку за адресою: вул. Героїв Сталінграда, буд. 121, а відповідач, у свою чергу, прийняти і оплатити виконані роботи.

Відповідно до п.4.1. договору, розрахунок здійснюється у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт, на підставі оформлених належним чином акту виконаних робіт за формою КБ-2 та рахунка-фактури, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, в межах виділених та затверджених бюджетних асигнувань.

Як встановлено матеріалами справи, 30.11.2015 року на виконання договору № 2015/10/7/с від 18.11.2015 року сторонами було підписано довідку форми КБ-3 та акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В за листопад 2015 року на суму 5063,56 грн. (а.с. 13-20). Претензії щодо якості роботи від відповідача на адресу позивачу не надходили.

Відповідно до п.6.1.1. договору, замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи.

Як свідчать матеріали справи, повного розрахунку відповідач з позивачем не здійснив у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 5063,56 грн., яка підлягає до стягнення та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 838 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона підряду (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень ст. 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями п 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань передбачено: сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних по сумі 51,49 грн. за період з 15.12.2015 року по 16.04.2016 року, підтверджуються матеріалами справи і підлягають до стягнення.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 60,76 грн. за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань за договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобовязання за кожний день прострочення.

Згідно п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (аналогічна думка викладена у Постанові Вищого Господарського Суду України N 35/194-06 від 30.11.2006 р.).

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у сумі 755,58 грн. за період з 15.12.2015 року по 16.04.2016 року є правомірними.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства „Жилсервіс-2 Дніпропетровської міської ради (49040, м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, буд.. 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Містокомбуд (49099, м. Дніпропетровськ, б-р Рубіновий, буд. 14, ) 5063 (пять тисяч шістдесят три) грн. 56 коп. основного боргу, 755 (сімсот пятдесят пять) грн. 58 коп. пені, 51 (пятдесят одна) грн. 49 коп. 3% річних, 60 (шістдесят) грн. 76 коп. інфляційні втрати, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору, про що видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 03.06.2016 року.

Суддя ОСОБА_3