РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016Справа №910/1497/16

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"
до 1) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"; 2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
провідшкодування збитків 99 509,57 грн.
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаКищук А.В. (за довіреністю №б/н від 11.01.2016)
від відповідача 1 від відповідача 2Чепелянський В.Є. (за довіреністю №3-2016 від 15.12.2015) Павловський Б.М. (за договором 01/ГС від 25.04.2016), ОСОБА_5 (за довіреністю від 29.05.2013)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, в розмірі 99 509,57 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/1497/16, розгляд справи призначено на 01.03.2016.

У зв'язку із перебуванням судді Ярмак О.М. на навчанні, судове засідання 01.03.2016 не відбулося.

Ухвалою від 14.03.2016 розгляд справи призначено на 22.03.2016.

В судовому засіданні 22.03.2016 судом оголошено перерву на 29.03.2016.

Ухвалою від 29.03.2016 судом залучено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в якості другого відповідача по справі, розгляд справи відкладено на 26.04.2016.

26.04.2016 та 17.05.2016 в судових засіданнях оголошувалися перерви.

В судове засідання 19.05.2016 з'явилися представники сторін.

Представник позивача надав додаткові документи до матеріалів справи (копію додатку № 5 до договору добровільного страхування вантажів CRG0021691), обґрунтував та підтримав позовні вимоги відповідно до уточнень, поданих 26.04.2016 та 11.05.2016, просив позов задовольнити в повному обсязі шляхом стягнення страхового відшкодування в розмірі 99 509,57 грн солідарно з обох відповідачів.

Представники відповідачів 1 та 2 заперечили проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.10.2013 між ДП "Шенкер" (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна", що змінило найменування на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна", (страховик) укладено договір добровільного страхування вантажів CRG0021691, відповідно до якого застрахованим майном визначено медичні засоби, обладнання (детальний опис буде надаватись страхувальником для кожного окремого перевезення).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, 31.12.2013 за адресою Республіка Казахстан, м. Алмати, вул. 2-а Остроумова, 33, під час розвантаження транспортного засобу марки Fruehauf, д.н.з. НОМЕР_1 (тягач Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2) були виявлені пошкодження, деформація та втрата товарного вигляду медичних препаратів, яким згідно договору добровільного страхування вантажів CRG0021691 від 20.10.2013 позивачем було надано страхове покриття для перевезення по маршруту: с. Вишневе, Київська обл. - м. Алмати, Казахстан. Вказаний факт було зафіксовано у акті від 31.12.2013, складеному комісією представників отримувача вантажу - САХ ТОО "Меркур Кастром ЛТД", підписано ними та водієм перевізника ОСОБА_1

23.01.2014 ДП "Шенкер" як страхувальник звернулося до страховика із заявою на отримання страхового відшкодування за договором страхування вантажу, відповідно до якої при перевезенні вантажу автомобільним транспортом 31.12.2013 виявлені механічні пошкодження, місце страхового випадку: біля населеного пункту Наратли, Росія, Татарстан, Бугульминський район. В п. 3.4 заяви ДП "Шенкер" вказав, що через погані погодні умови вантажівка, що перевозила товари перекинулася, пошкодження виявлені під час огляду товарів на митному посту в місті призначення, збиток стався під час транспортування грузу, характерними ознаками пошкодження є: пошкодження транспортної тари та зім'яті вторинні упаковки товару всередині транспортної тари; пошкодженим майном є продукція виробництва The Menthoatum Company Limited Bristol-Myers Squibb; загальна сума заявленого відшкодування - 16 071,97 usd.

За наслідками розгляду указаної заяви страховиком складено акт-реліз № НОМЕР_3 про врегулювання усіх вимог на відшкодування, у якому вказано, що подія від 31.12.2013 є страховим випадком згідно з полісом CRG0021691, визначено суму матеріального збитку подавця вимоги в розмірі 16 071,97 доларів США або 128 463,26 грн., франшизу в розмірі 28 953,69 грн, суму до виплати у розмірі 99 509,57 грн, яка буде сплачена на рахунок подавця вимоги, яким є вигодонабувач за полісом CRG0021691 - Delta Medical Promotions AG.

Відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті № 03/07/2014 Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" виплачено Delta Medical Promotions AG 8 409,21 доларів США.

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, оскільки вважає, що після виплати ним вказаної суми страхового відшкодування за пошкодження перевізником-водієм транспортного засобу марки Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 з причепом Fruehauf, д.н.з. НОМЕР_1, вантажу, до позивача перейшло право вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Також, в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на складений комісією представників Вива Фарм (Viva Farm) акт про невідповідність № 90 від 08.01.2014 про те, що у процесі прийняття товару по кількості і якості був виявлений брак (м'яті споживчі упаковки), а також на звіт "Пошкодження вантажу Viva Farm", складений 20.01.2014 TOO "CASLAB".

Позивач вказує, що ОСОБА_1 як перевізник пошкодженого вантажу та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" як страховик перевізника повинні відшкодувати шкоду у повному обсязі у солідарному порядку.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, на думку позивача, виплативши страхове відшкодування за договором добровільного страхування вантажів CRG0021691 від 22.10.2013 вигодонабувачу він має право вимагати від відповідальної за заподіяну застрахованому майну шкоду, зокрема, від перевізника ФОП ОСОБА_1

З матеріалів справи судом встановлено, що 22.10.2012 між ДП "Шенкер" (замовник) та ФОП ОСОБА_9 (перевізник) укладено договір № SCH-22/10-12, за умовами якого замовник доручає, а перевізник надає послуги з виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом по території України та по території іноземних держав згідно заявок замовника.

Відповідно до заявки до вказаного договору від 10.12.2013 експедитор просить перевізника-експедитора здійснити автотранспортну перевозку за маршрутом Вишневе (Україна) - Алмати (Казахстан) вантажу - медикаментів автомобілем Рено, НОМЕР_2, НОМЕР_1.

11.12.2013 між ФОП ОСОБА_9 (експедитор) та ФОП ОСОБА_8 (перевізник) укладено договір № 11/12/2013, у якому визначено, що він регулює відносини сторін, що виникають при транспортному експедиційному обслуговуванні по перевезенню вантажів, наданих перевізнику експедитором для транспортування в міжнародному сполученні автомобільним транспортом.

22.10.2012 між ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ФОП ОСОБА_8 (експедитор) укладено договір № 09/10/12 на транспортно-експедиційне обслуговування, за умовами якого експедитор замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів, у т.ч. транзитних, автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському та міжнародному сполученні.

За наслідками переходу зобов'язань із здійснення перевезення зазначеного вантажу на підставі перерахованих між указаними особами договорів кінцевим перевізником, який здійснював перевезення замовленого ДП "Шенкер" та застрахованого вантажу, став ФОП ОСОБА_1, який не перебував у договірних стосунках із ДП "Шенкер".

При цьому, суд критично ставиться до доказів, якими є лише копії договорів, наданих на підтвердження переходу прав та обов'язків перевізника вантажу ДП "Шенкер" до ФОП ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_9, проте, вважає факт здійснення перевезення застрахованого вантажу ФОП ОСОБА_1 доведеним з огляду на підтвердження цього ним самим та наявність доказів перевезення.

Отже, відповідач 2 здійснював перевезення вантажу на підставі укладеного з ФОП ОСОБА_8 договору № 09/10/12 на транспортно-експедиційне обслуговування, за умовами якого експедитор замовляє, а перевізник (ФОП ОСОБА_1.) надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів, у т.ч. транзитних автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському та міжнародному сполученні.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини (ч. 1 статті 314 ГК України).

Вказані норми ГК України співвідносяться з приписами ст. 909 ЦК України, згідно якої за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену оплату.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ч. ч. 1, 2 статті 924 ЦК України).

Пунктом 1 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (КДМВ ООН, Женева 1956 р.) (далі - Конвенція) встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Згідно з п.п. 1,2 ст. 30 Конвенції, якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у письмовій формі.

Якщо стан вантажу був належним чином перевірений одержувачем та перевізником, докази, що суперечать результатам цієї перевірки, допускаються тільки у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними і за умови, що одержувач належним чином зробив перевізнику заяву у письмовій формі протягом семи днів від дня перевірки, виключаючи недільні та святкові дні.

Як вбачається з міжнародної товарно-транспортної накладної CMR, наданої на підтвердження перевезення вантажу, одержувачем значиться Viva Farm LLP, проте, 31.12.2013 товар було отримано складом тимчасового зберігання ТОО "Меркур Кастром ЛТД", де його і вивантажено, без зауважень.

Натомість, після повторного транспортування вантажу з указаного складу безпосередньо до одержувача уповноваженими представниками Вива Фарм 08.01.2014 без залучення представника перевізника (водія) було складено акт про невідповідність № 90 про те, що у процесі прийняття товару по кількості і якості був виявлений брак (м'яті споживчі упаковки).

Надалі 20.01.2014 TOO "CASLAB" складено звіт "Пошкодження вантажу Viva Farm", у якому за наслідками дослідження вантажу було зроблено висновок про наявність збитку по інвойсу в сумі 16 071,97 USD.

Отже, зважаючи на встановлені обставини, відповідно до вимог ст. 30 Конвенції факт отримання одержувачем вантажу, яким у накладній визначено Viva Farm LLP, є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній.

Поряд з викладеним, відповідно суд не вважає належним доказом у справі звіт "Пошкодження вантажу Viva Farm", складений 20.01.2014 особами, повноваження яких як сюрверських організацій підтверджені не були.

Також, відсутні документи, які б встановлювали вину відповідача-2.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявності винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в якій містяться вимоги щодо загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, судом в ході розгляду справи не встановлено наявності складу правопорушення у діях відповідача 2, з яким закон пов'язує можливість відшкодування збитків, у зв'язку з чим вимоги позивача до відповідача 2 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд також враховує, що доказів встановлення факту завдання збитків відповідачем 2 власнику застрахованого вантажу, зокрема, у окремому судовому провадженні, подано в матеріали справи не було.

Щодо вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 збитків в розмірі 99 5009,57 грн. у зв'язку з наявністю укладеного 24.10.2013 договору добровільного страхування відповідальності перевізника наземним транспортом (CMR, CMR+TTN) № 12.01.00.13.00089 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" (страховик) та ФОП ОСОБА_1 (страхувальник), предметом якого є майнові інтереси, пов'язані з виникненням обов'язку страхувальника відшкодувати шкоду, що виникла по застрахованих ризиках внаслідок події визнаної страховим випадком, суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки судом не встановлено наявність вини ФОП ОСОБА_1 (відповідача 2) у завданих власнику вантажу збитках, тобто, він не є особою, відповідальною за завдані збитки, тому вимоги позивача щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (відповідача 1) як страховика відповідача 2 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Поряд з викладеним вище, суд зазначає, що належних доказів на підтвердження розміру завданих збитків, позивачем в матеріали справи подано не було.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.05.2016

Суддя О.М. Ярмак