РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016Справа №910/5138/16
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест ЛТД"

про визнання нікчемного договору №144-10-2013 від 21.10.2013 року недійсним

Представники сторін:

від позивача: Кошарський О.В. - представник за довіреністю № 431/03 від 01.04.2016 р.;

від відповідача: Кондратюк А.В. - представник за довіреністю № 140715-1/юр від 14.07.15 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест ЛТД" про визнання нікчемного договору №144-10-2013 від 21.10.2013 року недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в публічному акціонерному товаристві "Брокбізнесбанк" під час перевірки договорів встановлено нікчемність депозитного договору №144-10-2013 від 21.10.2013 року.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогами про визнання недійсним нікчемного договору банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №144-10-2013 від 21.10.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.03.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.04.2016 року.

11.04.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

18.04.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав пояснення по справі, клопотання про залучення третьої особи.

В судовому засіданні 18.04.2016 року представник позивача підтримав подане клопотання.

Представник відповідач виніс клопотання позивача про залучення третьої особи до участі у справі на розсуд суду.

Суд відмовив у задоволенні клопотання про залучення третьої особи до участі у справі.

В судовому засіданні оголошено перерву до 17.05.2016 року.

17.05.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав додаткові докази по справі.

В судовому засіданні 17.05.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

21.10.2013 року між публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (банк) в особі керуючого з корпоративного бізнесу Київського регіонального відділення банку та товариством з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест ЛТД" (вкладник) укладено договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №144-10-2013.

Відповідно до п.1.1 договору, вкладник розміщує, а банк приймає тимчасово вільні грошові кошти в сумі 60 000 000 (шістдесят мільйонів) гривень 00 копійок (далі - депозит) на умовах та в порядку, встановленим цим договором.

Строк розміщення депозиту - з 21 жовтня 2013 року по 24 жовтня 2014 року або по дату, що визначено згідно п.4.8 цього договору, у випадку настання обставин, що визначені п.4.8 цього договору (п.1.2 договору).

Згідно з п.1.3 договору за користування депозитом банк сплачує вкладнику проценти із розрахунку 19,3 (дев'ятнадцять цілих три десятих) процентів річних, якщо інше не передбачене умовами цього договору.

Частиною 1 статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України (ч.1 статті 1061 ЦК України).

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» направлено відповідачу повідомлення про нікчемність договору банківського строкового вкладу №144-10-2013 від 21.10.2013 року, вих. № 1 від 05.01.2015 року та вих. № 198 від 06.01.2016 року.

За приписами п. 8 ч. 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Частиною 1 статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на 28.02.2014 року) передбачено, що Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: 1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами Національного банку України; 3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Частиною 1 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на 11.06.2014 року) визначено підстави ліквідації банку, зокрема зазначено, що банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання НБУ банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Так, Національний банк України має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії.

Судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України № 107 від 28.02.2014 року публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

28.02.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте Рішення № 9, яким у ПАТ "Брокбізнесбанк" запроваджено тимчасову адміністрацію на період з 03.03.2014 року до 02.06.2014 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Брокбізнесбанк».

Постановою Національного банку України № 339 від 10.06.2014 року відкликано банківську ліцензію ПАТ "Брокбізнесбанк" та розпочато ліквідацію останнього.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 45 від 11.06.2014 року розпочато ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами з 11.06.2014 та призначено уповноважено особою на ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасово адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Куреного Олександра Вікторовича на період з 11.06.2014 р. до 10.06.2015 р.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 103 від 21.05.2015 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" строком на один рік до 10.06.2016 року включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті ФГВФО (http://www.fg.gov.ua) та НБУ (http://www.bank.gov.ua), тому в розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Частинами 1, 2, 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (зі змінами від 16.05.2013 року, які діють в редакції від 09.06.2013 року) встановлено, Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

Таким чином, вищезазначеним положенням Закону (в редакції, що була чинною в період введення та дії тимчасової адміністрації в АТ «Брокбізнесбанк») було передбачено, що Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (правочинів) на нікчемність протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації, тобто з протягом 30 днів з 03.03.2014 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 45 від 11.06.2014 року розпочато ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами з 11.06.2014 року.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що повідомлення про нікчемність договору банківського строкового вкладу №144-10-2013 від 21.10.2013 року, вих. № 1 від 05.01.2015 року направлено відповідачу 06.01.2015 року, а повідомлення вих. № 198 від 06.01.2016 року 13.01.2016 року відповідно.

Так, в повідомленні вих. № 1 від 05.01.2015 року зазначено, що станом на 01 грудня 2014 року, на виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою Фонду під час перевірки договорів був виявлений договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №144-10-2013 від 21.10.2013 року , укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Капітал Інвест ЛТД». При укладенні договору було залучено депозитні кошти на пільгових умовах, що відповідно до п.7 ч.3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є підставою для визнання такого правочину нікчемним.

Тобто, на момент прийняття рішення про нікчемність договору, АТ «Брокбізнесбанк» вже знаходився на стадії ліквідації.

Відповідно до статті 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року (в редакції чинній на момент введення тимчасової адміністрації) уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення ліквідації банку; уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

Згідно з п. 1.18, 1.19 розділу III Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року (в редакції чинній на момент введення тимчасової адміністрації) уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана: забезпечити збереження активів та документації банку; протягом 30 календарних днів з дня початку здійснення тимчасової адміністрації забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану неплатоспроможного банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком;

протягом 30 календарних днів з дня початку тимчасової адміністрації провести інвентаризацію банківських активів і зобов'язань.

Договори (правочини), зазначені в пункті 1.18 цієї глави, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Нікчемним є договір (правочин), недійсність якого встановлена законом. Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію направляє письмове повідомлення про нікчемність договору (правочину) контрагенту за таким договором (правочином) із посиланням на відповідну норму закону, у якій зазначені підстави нікчемності.

Таким чином, станом на час направлення відповідачу повідомлення про нікчемність договору позивач вже знаходився в стадії ліквідації, а не тимчасової адміністрації, тому посилання останнього на ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як на підставу до визнання договору банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №144-10-2013 від 21.10.2013 року є безпідставними, оскільки заявляти про їх нікчемність Уповноважена особа Фонду мала протягом дії тимчасової адміністрації.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 11 лютого 2015 року у справі №910/14439/14.

Пунктом 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним нікчемного.

Нікчемність договору позивач обґрунтовує тим що:

- в договорі банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №144-10-2013 від 21.10.2013 року передбачено надання пільг товариству з обмеженою відповідальністю "Капітал Інвест ЛТД", а саме: встановлена процентна ставка в розмірі 19,3 річних, яка не відповідає внутрішнім стандартам АТ «Брокбізнесбанк» (встановлено процентну ставку в розмірі 17,5%).

На підтвердження своїх тверджень позивачем надано витяг з протоколу №52092сл/009-01 засідання Комітету по управлінню активами і пасивами АТ «Брокбізнесбанк» від 03.06.2013 року в якому встановлено затвердити та встановити з 05.06.2013 процентні ставки за банківськими продуктами «Депозит «Стандарт», «Депозит «Стандарт Плюс», «Депозит «Швидкий», «Депозит «Максимум», «Депозит «Накопичувальний», «Депозит «Мобільний», «Депозит «Зручний», що викладено в додатку 1. З додатку 1 вбачається, що процентна ставка по виду депозиту «Накопичувальний» зі строком розміщення коштів на 12 місяців становить 17,50%.

Проте, в спростування вищезазначених тверджень, відповідачем надано протокол уповноважений осіб щодо затвердження процентних ставок від 18.10.2013 року підписаний уповноваженими особами банку: Каменярем С.В. - член Правління банку та Гарачуном В.В. - директором фінансово-аналітичного департаменту, в якому постановлено дати дозвіл Київському ГРВ АТ «Брокбізнесбанк» на розміщення банківського вкладу «Накопичувальний» (із щомісячною сплатою процентів) на сумі 60 млн. грн. (з можливістю поповнення) терміном до 24.10.2014р. від ТОВ «Капітал Інвест Лтд» на індивідуальних умовах, а саме: відсоткова ставка 19,3%.

Також, в матеріалах справи наявний витяг з протоколу №96075/008-1 засідання Комітету по управлінню активами і пасивами АТ «Брокбізнесбанк» від 18.09.2013 року в якому постановлено надати повноваження члену Правління Каменяру Сергію Володимировичу (в разі відсутності - директору департаменту казначейських операцій Сахарову Юрію Дмитровичу) та директору фінансово-аналітичного департаменту Гарачуну Василю Володимировичу (в разі відсутності - начальнику управління внутрішнього фінансово-економічної звітності Лібіху Євгенію Олександровичу) на прийняття рішень щодо встановлення індивідуальних відсоткових ставок по всіх видам строкових вкладів юридичних та фізичних осіб, а також встановлення індивідуальної ставки FTP по вищезазначеним угодам.

Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що з копії витяту з протоколу засідання Комітету по управлінню активами і пасивами АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» № 96075/008-1 від 18.09.2013 повноваження Каменяру Сергію Володимировичу надаються у разі відсутності Сахарова Юрія Дмитровича - директор департаменту казначейських операцій, а повноваження Гарачуну Василю Володимировичу - в разі відсутності Лібіха Євгенія Олександровича - начальник управління внутрішньої фінансово-економічної діяльності. Та, відповідно до наданої довідки вих.. №32 від 17.05.2016 року Лібіх Євгеній Олександрович та Сахаров Юрій Дмитрович були присутні на робочих місцях під час прийняття протоколу уповноважених осіб щодо затвердження процентних ставок АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК».

Оскільки, у вищезазначеному протоколі зазначено, що надано повноваження члену Правління Каменяру Сергію Володимировичу, а уже в разі його відсутності - директору департаменту казначейський операцій Сахарову Юрію Дмитровичу та директору фінансово-аналітичного департаменту Гарачуну Василю Володимировичу (в разі відсутності - начальнику управління внутрішнього фінансово-економічної звітності Лібіху Євгенію Олександровичу)

Крім того, позивачем не надано довідки щодо присутності Каменяра Сергія Володимировича та директора фінансово-аналітичного департаменту Гарачуна Василя Володимировича на робочих місцях під час прийняття протоколу уповноважених осіб щодо затвердження процентних ставок АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК».

Також, п.4.12 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року при виконанні своїх обов'язків уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію має право: звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення у разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо звернення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію щодо шахрайських дій, а також щодо недійсності чи оскарження протоколу № 96075/008-1 від 18.09.2013 року.

Частина 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів.

З вказаного випливає, що у випадку коли тимчасовий адміністратор/ліквідатор неплатоспроможного банку вважає правочин нікчемним та бажає визнати його нікчемним або застосувати наслідки нікчемності цього правочину в судовому порядку, він повинен чітко навести посилання на конкретні приписи ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та обґрунтувати в чому саме полягає нікчемність конкретного договору.

Таким чином, оскільки при укладанні договору банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №144-10-2013 від 21.10.2013 року було дотримано всіх вимог, встановлених чинним законодавством України, а жодна з підстав нікчемності правочину (передбачена ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») за цими договорами не настала.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання договору банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №144-10-2013 від 21.10.2013 року.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо визнання недійсним нікчемного правочину - банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №144-10-2013 від 21.10.2013 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 01.06.2016 року.

Суддя С.М.Мудрий