ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2016 р. Справа № 914/328/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Свемон-Захід" від 14.04.2016р., б/н

на рішення господарського суду Львівської області від 30.03.2016 р.

у справі № 914/328/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Обслуговування будівництво експлуатація споруд звязку", м. Львів

до відповідача публічного акціонерного товариства "Свемон-Захід", м. Львів

про стягнення 114768,15 грн.

представники сторін:

- від позивача ОСОБА_2

- від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, учасникам судового процесу розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 30.03.2016 р. у справі №914/328/16 (суддя Щигельська О.І.) частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Обслуговування будівництво експлуатація споруд звязку" (надалі ТзОВ «ОБЕСЗ»), стягнуто з публічного акціонерного товариства (надалі ПАТ) «Свемон-Захід» на користь позивача 52800,00грн. основного боргу, 8895,00грн. пені, 23760,00грн. індексу інфляції, 2061,37грн. 3% річних та 1312,74грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення 52800,00грн. основного боргу за субпідрядним договором №3 від 19.03.2014р. з розроблення проектної документації на будівництво лінійно-кабельних споруд волоконно-оптичних ліній звязку філії «ПДМН» ПАТ «Укртранснафта» на дільниці « 8км нафтопроводу «Кременчук-Херсон» - «НПС Пролетарська» обґрунтовані матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення. Перевіривши проведені позивачем розрахунки позовних вимог в частині нарахування пені, індексу інфляції та 3% річних, суд першої інстанції встановив, що вони підлягають до задоволення частково у таких розмірах: 8895,00грн. пені за період з 01.10.2014р. по 31.03.2015р., 23760,00грн. індексу інфляції за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року та 2061,37грн. 3% річних за період з 01.10.2014р. по 18.01.2016р.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ПАТ «Свемон-Захід» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, не врахував, що у позивача існує заборгованість перед відповідачем за договором оренди №6 від 01.12.2012р., яка підтверджується актом звірки взаєморозрахунків. У звязку з існуванням заборгованості за іншим договором, між сторонами було досягнуто усну домовленість, що ПАТ «Свемон-Захід» не звертається із позовом до суду про стягнення боргу за згаданим договором оренди, а ТзОВ «ОБЕСЗ», в свою чергу, відстрочує оплату заборгованості за договором субпідряду №3 від 19.03.2014р. На думку скаржника, це свідчить про невірне нарахування судом першої інстанції пені, індексу інфляції, 3% річних та розміру самої заборгованості. Вказану інформацію та акт звірки взаєморозрахунків відповідач не зміг надати при розгляді справи в суді першої інстанції, оскільки суд позбавив його такої можливості, відмовивши в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та прийнявши рішення 30.03.2016р.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, ТзОВ «ОБЕСЗ» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач, при цьому, зазначає, що предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості за договором субпідряду №3 від 19.03.2014р., а отже договір оренди №6 від 01.12.2012р. жодним чином не стосується предмету спору і не є доказом, який містить інформацію щодо предмету доказування. Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач долучив до матеріалів справи аналогічний акт звірки взаєморозрахунків між сторонами.

У судове засідання скаржник явки повноважного представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 99а). Оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а від учасників судового розгляду не надходило клопотань про відкладення, колегія суддів вважає за можливе розглянути її без участі представника скаржника.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

19.03.2014р. між ПАТ «Свемон-Захід» (генеральним підрядником) та ТзОВ «ОБЕСЗ» (субпідрядником) було укладено субпідрядний договір №3 (а.с.18-21), за яким генпідрядник доручив, а субпідрядник взяв на себе зобов'язання з розроблення проектної документації на будівництво лінійно-кабельних споруд волоконно-оптичних ліній зв'язку (ВОЛЗ) філії «ПДМН» ПАТ «Укртранснафта» на дільниці « 8км нафтопроводу «Кременчук-Херсон» - «НПС Пролетарська» та її погодження з зацікавленими організаціями.

02.06.2014р. сторонами було підписано та скріплено печатками накладну №1 (а.с. 23), згідно якої ТзОВ «ОБЕСЗ» передало, а ПАТ «Свемон-Захід» прийняло загальну пояснювальну записку, робочий проект траси ВОЛЗ філії «ПДМН» ПАТ «Укртранснафта» на дільниці « 8км нафтопроводу «Кременчук-Херсон» - «НПС Пролетарська», матеріали вибору та погодження траси ВОЛЗ та кошторисну документацію.

30.09.2014р. між сторонами було складено акт №1 здачі-приймання проектної документації до договору №3 від 19.03.2014р. (а.с. 22), згідно якого слідує, що ТзОВ «ОБЕСЗ» передало, а ПАТ «Свемон-Захід» прийняло проектну документацію по обєкту ВОЛЗ філії «ПДМН» ПАТ «Укртранснафта» на дільниці « 8км нафтопроводу «Кременчук-Херсон» - «НПС Пролетарська», всього передано робіт на суму 210800,00грн (в тому числі ПДВ). Проектна документація задовольняє умови договору та виконана в належному порядку, сторони претензій одна до одної не мають.

Прийняті ПАТ «Свемон-Захід» роботи оплачено лише частково на суму 158000,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1088 від 26.03.2014р., №1206 від 03.06.2014р., №1498 від 18.08.2014р. та №708 від 30.09.2014р., внаслідок чого виникла заборгованість перед ТзОВ «ОБЕСЗ» в розмірі 52800,00грн. (а.с. 64-68).

Позивач звертався до відповідача із листами №61/014 від 02.12.2014р., №17/015 від 05.02.2015р. та №34/015 від 22.04.2015р. (а.с. 24-27), в яких просив у найближчим часом провести остаточний розрахунок за виконані роботи згідно договору №3 від 19.03.2014р., та, врешті, подав претензію №74/015 від 08.10.2015р. (а.с.28, 68), в якій вимагав сплати заборгованості в розмірі 52800,00грн. та 24396,50грн. пені.

Зазначену претензію ПАТ «Свемон-Захід» залишило без відповіді та задоволення, що й зумовило звернення ТзОВ «ОБЕСЗ» до суду із позовною заявою про стягнення із відповідача 52800,00грн. основного боргу, 31394,78грн. пені, 28512,00грн. індексу інфляції та 2061,37грн. 3% річних.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

На підставі ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за зобов'язанням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч.1 ст.838 ЦК України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Так, ч.1 ст.854 ЦК України встановлено, що якщо за договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або її окремих етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За умовами договору, загальна вартість робіт становить 210800,00грн., в тому числі ПДВ (п.2.1). Після підписання договору генпідрядник перераховує передоплату на рахунок субпідрядника у розмірі 30% від загальної суми договору, що становить 63240,00грн., в тому числі ПДВ (п.2.2).

Після завершення робіт згідно з календарним планом робіт, субпідрядник надає генпідряднику акт здачі-приймання робіт (п.4.4). Генпідрядник протягом 5 днів з дня отримання акта здачі-приймання робіт і звітних документів, зобов'язаний направити субпідряднику підписаний акт здачі-приймання науково-технічної продукції або мотивовану відмову від приймання робіт (п.4.5). При відмові від приймання робіт, одночасно з відмовою генпідрядник направляє субпідряднику проект двохстороннього акту з переліком необхідних доробок і термінів виконання (п.4.6). Пунктами 2.3 та 4.7 договору передбачено, що після підписання акта здачі-приймання робіт генпідрядник проводить перерахування коштів на рахунок субпідрядника у розмірі 147560,00грн., в тому числі ПДВ.

Як зазначалось вище, платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи підтверджується факт часткової оплати відповідачем виконаних робіт на суму 158000,00грн; вказана обставина не заперечується відповідачем. Таки чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 52800,00грн. основної заборгованості.

Згідно з п.6.2 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань по цьому договору (несвоєчасне оформлення договору, оформлення фінансування, за необґрунтовану відмову від оплати за виконані роботи, затримання оплати, несвоєчасне надання вихідних даних,) субпідрядник та генпідрядник сплачують пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, зважаючи на п.6.2 договору субпідряду, положення ст.ст. 230-232 ГК України, а також розяснення, що містяться у п.п. 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., суд першої інстанції правомірно здійснив перевірку та перерахунок заявлених до стягнення сум пені (за період з 01.10.2014р. по 31.03.2015р.), інфляційних нарахувань та 3% річних (за визначені позивачем періоди), визначивши їх в таких розмірах: 8965,99грн. - пеня, 23760,00грн. - інфляційні нарахування, 2061,37грн. - 3% річних.

Стосовно покликання скаржника на існуючу заборгованість позивача згідно договору оренди №6 від 01.12.2012р., яка підтверджується актом звірки розрахунків, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 601 ЦК України, яка кореспондується із ч.3 ст.203 ГК України, передбачено, що зобов'язання може припинятись зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування можливе при наявності наступних умов: 1) зустрічність вимог, тобто сторони одночасно беруть участь у двох зобовязаннях і при цьому кредитор за одним зобовязанням є боржником в іншому зобовязанні; 2) однорідність вимог; 3) настання строку виконання за обома вимогами, що зараховуються, або строк був визначений моментом витребування, або, щоб термін не був вказаний взагалі, тобто, виконання можна було вимагати в будь-який момент; 4) якість вимог, тобто між сторонами немає спору щодо розміру, характеру, змісту та умов зобовязання.

Таким чином, поданий скаржником договір та покликання на акт звірки розрахунків не можна вважати доказами зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки: 1) скаржником не подано належних і допустимих доказів звернення будь-якої із сторін до іншої із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог; 2) акт звірки взаєморозрахунків сам по собі не є підставою для проведення зарахування зустрічних грошових вимог, а в матеріалах справи відсутні відповідні первинні документи; 3) акт звірки взаєморозрахунків не містить підписів та печаток обох сторін.

Безпідставними є твердження скаржника про те, що суд першої інстанції позбавив його можливості подати інформацію про існування договору оренди №6 від 01.12.2012р. та акту звірки взаєморозрахунків. Розгляд справи в суді першої інстанції двічі відкладався ухвалами від 24.02.2016р. та від 16.03.2016р., про що відповідач належним чином повідомлявся. Проте, ним так і не було забезпечено явки уповноваженого представника в жодне судове засідання, не було подано відзиву на позовну заяву, а клопотання від 28.03.2016р. №5 про відкладення розгляду справи не містило жодних документальних обґрунтувань. Мотиви суду першої інстанції, з яких відповідачу було відмовлено в задоволенні його клопотання, зазначені в оскаржуваному рішенні і в апеляційній скарзі скаржником не наведено жодного обґрунтованого доводу, який би свідчив про порушення його прав судом першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Разом з цим, відповідно до ст.9 Закону України «Про судовий збір», до обовязків суду віднесено перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до відмітки Львівського апеляційного господарського суду, проставленої на апеляційній скарзі, інформація про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України станом на 26.04.2016р. відсутня. Скаржником не виконано вимог ухвали від 28.04.2016р. та не надано суду довідки про зарахування в дохід Державного бюджету України судового збору в розмірі 1893,68 грн. Таким чином, вказана сума підлягає стягненню зі скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 30.03.2016 р. у справі №914/328/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Свемон-Захід" без задоволення.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Свемон-Захід" (м.Львів, вул.Бескидська, 33, ідентифікаційний код 23884450) в дохід Державного бюджету України (ГУДКСУ у Львівській області, МФО банку 825014 отримувач УДКСУ у Личаківському районі м. Львова код отримувача (код ЄДРПОУ) 38007620 рахунок 2006) 1893,68 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Господарському суду Львівської області видати відповідний наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.