ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2016 р. Справа № 920/1484/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Крестьянінов О.О.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

ліквідатор арбітражний керуючий ОСОБА_1 на підставі свідоцтва від 12.08.2013р. №1614;

від ініціюючого кредитора - не з'явився,

від боржника (апелянта)- не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" (вх. №995 С/2)

на постанову господарського суду Сумської області від 02.02.2016р.

у справі №920/1484/15,

за заявою Конотопської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області, м.Конотоп, Сумська область,

до боржника - ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос", с.Вільне, Конотопський район, Сумська область,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду Сумської області від 02.02.2016р. (суддя Сопяненко О.Ю.) клопотання комітету кредиторів задоволено.

Процедуру розпорядження майном та повноваження розпорядника майна ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства Колос припинено.

Визнано Обєднане селянське (фермерське) господарство Колос (41662, Сумська область, Конотопський район, с. Вільне, вул. Центральна, б. 1; ) банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

Встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо;

строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав;

у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута;

відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю;

продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом;

скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;

вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі;

виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом,

припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та, розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво від 12.08.2013 року №1614).

Визначено оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про визнання юридичної особи - ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства Колос (41662, Сумська область, Конотопський район, с. Вільне, вул. Центральна, б. 1; ) банкрутом.

Зобов'язано ліквідатора виконати ліквідаційну процедуру, надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу, всі докази, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури у відповідності з вимогами статті 46 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції Закону №4212-VI від 22.12.2011р.).

Обєднане селянське (фермерське) господарство Колос із вказаною постановою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Сумської області від 02.02.2016р. у справі №920/1484/15 повністю та припинити провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги стосовно порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права, скаржник посилається на те, що вимоги ініціюючого кредитора до боржника не є безспірними в розумінні положень ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки відсутні належні докази звернення ініціюючого кредитора до органів виконавчої служби з наказом про примусове стягнення визнаної в судовому порядку заборгованості та відкриття виконавчого провадження.

Крім цього, щодо порушення господарським судом Сумської області норм процесуального права, Обєднане селянське (фермерське) господарство Колос із посиланням на порушення судом норм, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що про час та місце проведення судового засідання, в якому місцевим господарським судом прийнято постанову, яка є предметом оскарження, господарство не було повідомлене та, відповідно, вказану постанову прийнято за відсутності боржника.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.04.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства Колос прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.04.2016р.; зобовязано скаржника уточнити вимоги апеляційної скарги.

25.04.2016р. на адресу Харківського апеляційного господарського суду надійшов відзив Конотопської ОДПІ (вх.№4358), в якому ініціюючий кредитор просить залишити апеляційну скаргу ОСФГ "Колос" без задоволення, а постанову господарського суду Сумської області від 02.02.2016р. у справі №920/1484/15 без змін. Одночасно, у відзиві на апеляційну скаргу Конотопська ОДПІ просить розглянути справу без участі її представника.

В обґрунтування своєї позиції у справі Конотопська ОДПІ з посиланням на положення п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України зазначає, що чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, не залучаючи при цьому органи державної виконавчої служби. Таким чином, на думку ініціюючого кредитора, безспірність заявлених грошових вимог підтверджується наданими разом з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство інкасовими дорученнями на стягнення з рахунків в установі банку податкового боргу боржника, які були повернуті банком у звязку з відсутністю коштів на рахунках платника, а також відсутністю у боржника майна у податковій заставі, що позбавляє можливість контролюючий орган здійснити погашення податкового боргу за рахунок його продажу.

Ліквідатором боржника - ОСОБА_1 25.04.2016р. подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу (вх.№4386), в якому просить апеляційну скаргу ОСФГ "Колос" залишити без задоволення, а постанову господарського суду першої інстанції від 02.02.2016р. без змін.

Свою позицію у справі арбітражний керуючий мотивує тим, що відповідна постанова органу державної податкової служби про відкриття виконавчого провадження до заяви органу доходів і зборів про порушення провадження у справі про банкрутство не додається, оскільки списання коштів із рахунків боржника здійснюється відповідно до умов і порядку, визначених Податковим кодексом України, а не Законом України "Про виконавче провадження". При цьому, зазначаючи, що апеляційні вимоги ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" стосуються ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство від 24.12.2015р., проте вказана ухвала набрала законної сили і не була скасована в апеляційному порядку.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.04.2016р. у зв'язку з відпусткою судді Бородіної Л.І. для розгляду даної справи сформовано судову колегію у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Крестьянінова О.О., судді Шутенко І.А.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.04.2016р. відкладено розгляд справи.

ОСОБА_2 селянським (фермерським) господарством "Колос" надано заяву про уточнення позовних вимог, в яких апелянт просить скасувати постанову господарського суду Сумської області від 02.02.2016р. у справі № 920/1484/15 про визнання боржника банкрутом повністю та припинити провадження у справі (вх.№5125 від 20.05.2016р.).

Конотопською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області подано клопотання про розгляд справи без участі його представника у звязку з відсутністю фінансування витрат на службові відрядження (вх.№ 5042 від 18.05.2016р.).

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.05.2016р. у зв'язку з відпусткою судді Шутенко І.А. для розгляду даної справи сформовано судову колегію у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Бородіної Л.І., судді Крестьянінова О.О.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

В судовому засіданні арбітражний керуючий ОСОБА_1 Е О. заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив суд постанову господарського суду Сумської області від 02.02.2016р. у справі №920/1484/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта, ініціюючого кредитора в судове засідання не зявились.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, що підтверджується відміткою на зворотному боці останнього аркуша ухвали суду апеляційної інстанції від 26.04.2016р., враховуючи, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників боржника та ініціюючого кредитора у справі за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення присутнього учасника судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Конотопською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Сумській області до господарського суду Сумської області подано заяву про визнання банкрутом ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" (вх.№ 2115 від 09.09.2015р.).

В обґрунтування поданої заяви ініціюючий кредитор зазначає про наявну заборгованість ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства «Колос», яка складає 595912,91 грн. та є безспірними грошовими вимогами в розумінні п. 3 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки підтверджується постановою Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2013р. у справі № 818/5088/13/13-а, яка набрала законної сили, поверненням банком інкасових доручень на стягнення з рахунків в установі банку податкового боргу у звязку з відсутністю коштів на рахунках платника, а також складає більш як триста мінімальних розмірів заробітної плати.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 14.09.2015р. прийнято до розгляду заяву про порушення справи про банкрутство.

Автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України визначено ОСОБА_1.

В свою чергу, арбітражним керуючим ОСОБА_1 було надано заяву зі згодою на участь у справі.

За результатами підготовчого засідання винесено ухвалу господарського суду Сумської області від 22.10.2015р., якою порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос", визнано вимоги ініціюючого кредитора - Конотопської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області розмірі 1146780,57 грн., в т.ч. 595912,91- безспірні вимоги, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с. 91-97).

30.10.2015р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос".

Ухвалою господарського суду Сумської області від 24.12.2015р. затверджено реєстр вимог кредиторів у справі, призначене підсумкове засідання.

Голова комітету кредиторів ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" - Конотопська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області звернувся до суду з клопотанням про визнання боржником банкрутом у даній справі (вх.№ 501 від 20.01.2016р.).

02.02.2016р. прийнято оскаржувану постанову про визнання боржника банкрутом, не погодившись з якою Обєднане селянське (фермерське) господарство "Колос" звернулось з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з приписами статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За приписами пункту 1-1 Розділу X Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон про банкрутство), викладеного у новій редакції згідно з Законом України від 22.12.2011р. N 4212-VI, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Сумської області від 22.10.2015р. порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос".

Враховуючи вимоги перехідних положень Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції від 22.12.2011р. N 4212-VI.

Частиною 2 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник, кредитор.

Підпунктом 20.1.39. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено право органів доходів і зборів звертатися до суду із заявами щодо порушення справ про банкрутство.

Відповідно до частини 3 статті 10 названого Закону справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом. Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до заяви про порушення справи про банкрутство додаються, зокрема, рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили; відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора.

При цьому, згідно з ч. 7 ст. 11 Закону про банкрутство до заяви кредитора органу державної податкової служби чи інших органів, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обовязкових платежів), страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів до отримання відповідної заборгованості у встановленому законом порядку.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами.

Згідно з підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 41.2 ст. 41 Податкового кодексу України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Так, згідно із пунктом 95.1. статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Зважаючи на викладене, діючи у межах наданих законом повноважень, органи доходів і зборів здійснюють заходи щодо примусового стягнення податкового боргу з платників податків-юридичних осіб самостійно.

Відтак, безспірність грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів, враховуючи, що стягнення з рахунків боржника - юридичної особи коштів у рахунок погашення податкового боргу здійснюється відповідно до умов і порядку, визначених Податковим кодексом України, а не Законом України "Про виконавче провадження", підтверджується рішенням суду про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили, інкасовими дорученнями для примусового стягнення коштів у дохід бюджету в рахунок погашення податкового боргу та доказами вжиття відповідних заходів щодо отримання заборгованості за процедурою, передбаченою Податковим кодексом України (п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. N 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)".

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015р. у справі № 920/629/14.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюються ст.ст. 95-99 Податкового кодексу України, який складає певну черговість дій органів доходів і зборів при провадженні стягнення податкового боргу з платників податків юридичних осіб.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 11 Закону про банкрутство, а також те, що органам доходів і зборів, як контролюючим органам, законом надано повноваження щодо вжиття комплексу заходів щодо стягнення податкового боргу, які є значно більш широкими, ніж у інших кредиторів (субєктів господарювання), колегія суддів зазначає, що орган доходів і зборів, звертаючись до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, на підтвердження наявності ознак неплатоспроможності боржника зобовязаний довести, що ним здійснено заходи щодо стягнення такого боргу у межах наданих йому законом повноважень.

Перевіривши дотримання заявником процедури стягнення органами доходів і зборів податкового боргу з платників податків юридичних осіб, зазначає наступне.

Відповідно до пункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

У разі виникнення у платника податку податкового боргу орган доходів і зборів має право звернутись до суду з позовом (поданням) про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та/або за рахунок готівки, належної платнику податків, у загальному порядку позовного провадження або в особливому порядку, встановленому статтею 1833 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 95.3. статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, Конотопська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області при поданні заяви про порушення провадження у справі про банкрутство посилається на наявність у ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" податкового боргу в розмірі 1146780,57 грн. (з них основного платежу на суму 595912,91 грн., штрафних санкцій на суму 550867,66 грн. (а.с. 4).

Колегією суддів встановлено, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2013р. у справі № 818/5088/13-а задоволено в повному обсязі адміністративний позов Конотопської обєднаної державної податкової інспекції Сумської області до ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" про стягнення податкового боргу. Стягнуто з ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" за рахунок коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків на користь державного бюджету України податковий борг у розмірі 1146780 грн. 57 коп. (а.с. 11,12).

Стягнення за постановою суду про стягнення коштів з рахунків платника податків ініціюється органами доходів і зборів та здійснюється банками, обслуговуючими такого платника податків, у порядку, визначеному главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. № 22 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. за № 377/8976.

Відповідно до п. 12.7 вказаної Інструкції якщо інкасові доручення (розпорядження) надійшли до банку протягом операційного часу, але на час надходження на рахунку платника немає коштів або їх недостатньо, то банк виконує ці інкасові доручення (розпорядження) з урахуванням сум, що надійдуть на рахунок платника протягом операційного часу (поточні надходження). Якщо для виконання цих інкасових доручень (розпоряджень) недостатньо коштів (з урахуванням поточних надходжень), то вони виконуються частково відповідно до пункту 12.9 цієї глави. Якщо на рахунку платника коштів немає і протягом операційного часу кошти на його рахунок не надходили, то після закінчення операційного часу ці інкасові доручення (розпорядження) повертаються без виконання згідно з пунктом 12.11 цієї глави.

Згідно з п. 12.11 Інструкції банк платника в разі відмови виконати інкасове доручення (розпорядження), оформлене стягувачем, у день його надходження має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої інкасове доручення (розпорядження) не може бути виконано, та/або главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено), зазначити дату повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку) і не пізніше наступного робочого дня надіслати (рекомендованим або цінним листом)/ передати це інкасове доручення (розпорядження) стягувачу, від якого воно надійшло.

Як вбачається з матеріалів справи, Конотопською Головного управління ДФС у Сумській області Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області з метою стягнення податкового боргу з рахунків ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" до Сумської філії ПАТ КБ "Приват Банк" за період з січня 2014р. по квітень 2014р. подано інкасові доручення щодо стягнення з боржника грошових коштів, які містяться на відповідних рахунках у даній банківській установі в рахунок погашення податкового боргу згідно з постановою Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2013р. у справі № 818/5088/13-а.

Вказані інкасові доручення повернуто стягувачу на підставі п. 12.7, 12.8, 12.11 Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 21.01.2004р. № 22 (а.с. 13-18).

Також контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі (п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України).

Проте, матеріалами справи підтверджується, що у боржника відсутнє майно, яке перебуває в податковій заставі, та за рахунок продажу якого можливе погашення суми податкового боргу.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим господарським судом надано належну правову оцінку поданим до заяви органу доходів і зборів про порушення провадження у справі про банкрутство доказам щодо безспірності вимог ініціюючого кредитора та вчинення останнім дій, спрямованих на стягнення податкового боргу, відтак, наявності правових підстав для порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос".

Крім того, судова колегія зазначає про безпідставність посилання ініціюючого кредитора на висновки Вищого господарського суду України у справі про банкрутство ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" в постанові від 26.03.2013р. у справі № 12/45-04, за заявою Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції до ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" про банкрутство, стосовно обовязковість подання виконавчих документів та доказів відкриття виконавчого провадження, як підстави для порушення провадження у справі стосовно господарства, оскільки відповідна судова процедура була врегульована Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до набрання чинності Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI, який встановлював інший порядок подання контролюючим органом заяви про порушення провадження у справі про банкрутство в загальному порядку.

Також, правові висновки суду, надані в межах вказаної справи № 12/45-04, не мають правового значення на можливість повторного порушення провадження у справі про банкрутство стосовного того ж боржника ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" у разі, якщо заявником буде доведено наявність передбаченим чинним на час подання відповідної заяви законодавством підстав для порушення провадження у справі про банкрутство.

Зважаючи на викладене, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посилання апелянта на відкрите виконавче провадження, як обовязкову ознаку безспірності заявлених кредитором - органом доходів і зборів - кредиторських вимог для встановлення підстав для порушення провадження у справі про банкрутство, не відповідає нормам чинного законодавства станом на момент подання відповідної заяви, у звязку з чим судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для припинення провадження у справі про банкрутство.

Разом з тим, з огляду на вимоги частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Згідно ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як було встановлено місцевим господарським судом, ініціюючий кредитор звернувся із заявою про порушення справи про банкрутство фермерського господарства, а провадження за оскаржуваною ухвалою місцевого суду було порушено з посиланням на норми ст. 93 Закону про банкрутство ("Особливості банкрутства фермерського господарства").

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

Згідно ч. 1 ст. 93 Закону підставою для визнання фермерського господарства банкрутом є його неспроможність задовольнити протягом шести місяців після закінчення відповідного періоду сільськогосподарських робіт вимоги кредиторів за грошовими зобов'язаннями та/або зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України.

Відповідно до ч. 6 ст. 93 закону про банкрутство особливості, що стосуються строку, на який стосовно фермерського господарства вводиться процедура розпорядження майном - на строк закінчення відповідного періоду сільськогосподарських робіт з урахуванням часу, необхідного для реалізації вирощеної (виробленої та переробленої) сільськогосподарської продукції. Зазначений строк не може перевищувати пятнадцяти місяців.

По закінчені ж вказаного строку, за відсутністю у суду підстав для затвердження мирової угоди та у разі наявності передбачених вказаним законом підстав для визнання фермерського господарства банкрутом, останній визнається банкрутом. За наявності ж підстав, визначених в ч. 7 ст. 93 Закону про банкрутство, фермерське господарство може бути визнано банкрутом достроково.

Так, згідно з ч. 7 ст. 93 Закону про банкрутство процедуру розпорядження майном фермерського господарства може бути достроково припинено господарським судом за заявою розпорядника майна чи будь-кого із кредиторів у разі:

невиконання заходів, передбачених планом відновлення платоспроможності фермерського господарства;

наявності інших обставин, які свідчать про неможливість відновлення платоспроможності фермерського господарства.

Після дострокового припинення процедури розпорядження майном фермерського господарства фермерське господарство визнається господарським судом банкрутом і відкривається ліквідаційна процедура.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. N 6 "Про судове рішення" визначено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 вказаної Постанови).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, місцевий господарський суд з посиланням на ч. 7 ст. 26, ст. 27 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", на підставі відповідного клопотання комітету кредиторів дійшов висновку про наявність підстав для визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що при винесенні оскаржуваного судового рішення судом попередньої інстанції не було враховано особливості порядку визнання фермерського господарства банкрутом, визначеного ч.ч. 1, 7 ст. 93 Закону про банкрутство.

Так, оскаржувана постанова місцевого господарського суду від 02.02.2016р. у справі №920/1484/15 взагалі не містить аналізу обставин, які свідчать про неможливість відновлення платоспроможності фермерського господарства не інакше як через застосування ліквідаційної процедури: наявності у фермерського господарства оборотних та необоротних активів, зокрема, автомототранспорту, сільськогосподарської техніки, знаходження у боржника в користуванні земельних ділянок, вирощування господарством у 2015 році сільськогосподарських культур, як підстави для задоволенні клопотання комітету кредиторів про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 26.03.2013р. у справі № 12/45-04 в користуванні ОСФГ "Колос" земельні ділянки відсутні, проте, на території Сосонівської сільської ради на земельну ділянку площею 9,0 га зареєстрований державний акт на право постійного користування землею серії СМ № 00000038 на агрофірму ОСФГ "Колос", в 2008 році ОСФГ "Колос" сільськогосподарських культур не вирощувало (а.с. 49-52).

Зважаючи на викладене, в даній судовій процедурі судом першої інстанції не було застосовано визначений положеннями ст. 93 Закону про банкрутство спеціальний порядок визнання банкрутом фермерського господарства, у звязку з чим не повно досліджено всі істотні обставини справи, на підставі яких можливо зробити висновок про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" банкрутом, що має наслідком порушення судом норм ст.ст. 4, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" повноваження щодо визнання боржника банкрутом покладено на місцевий господарський суд, у звязку з чим господарський суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені недоліки при прийнятті оскаржуваної постанови та прийти нове судове рішення у справі.

Згідно з п. 7 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)" у разі оскарження судових рішень, які опосередковують рух справи про банкрутство (ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство, ухвали про введення процедури санації, ухвали про затвердження плану санації, постанови про визнання боржника банкрутом тощо), провадження у справі про банкрутство підлягає зупиненню відповідно до статті 79 ГПК. У разі ж скасування зазначених судових рішень, у тому числі ухвали про припинення провадження у справі, ухвали про відмову в порушенні справи про банкрутство, справа (заява) передається на розгляд (новий розгляд) до відповідного господарського суду в іншому складі суду.

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 1, 10, 37, 93 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" та скасування постанови господарського суду Сумської області від 02.02.2016р. про визнання ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" банкрутом у справі №920/1484/15 з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Сумської області на стадію розпорядження майна в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п.2 ч.1 ст.103, п.п. 1,4 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" задовольнити частково.

Постанову господарського суду Сумської області від 02.02.2016р. у справі №920/1484/15 про визнання ОСОБА_2 селянського (фермерського) господарства "Колос" банкрутом скасувати.

Справу № 920/1484/15 передати на новий розгляд до господарського суду Сумської області на стадію розпорядження майна в іншому складі суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 31.05.2016р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.О. Крестьянінов