ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.05.16 Справа № 904/2609/16
За позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Енергокредо", м. Дніпропетровськ

про стягнення 3 783,93 грн.

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-138 від 13 травня 2014 року, головний юрисконсульт

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №16 від 25 квітня 2016 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Енергокредо" заборгованість у розмірі 3 783,93 грн., з яких:

- 3 % річних у розмірі 153,08 грн.;

- пеня у розмірі 1 243,07 грн.;

- інфляційні збитки у розмірі 2 387,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №565/14-БО-4 в частині повної та своєчасної оплати поставленого природного газу. У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нараховані три відсотки річних за період прострочки з 15.03.2014 по 23.12.2015 у сумі 153,08 грн. та інфляційні збитки за період з березня 2014 року по грудень 2015 року, що складає 2 387, 78 грн.

На підставі пункту 7.2 договору позивач нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений природний газ у розмірі 1 243,07 грн. за загальний період від 15.03.2014 по 23.12.2015.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що відповідно до умов договору (пункти 9.1 та 9.2 договору) сторони зобов'язуються усі спори та розбіжності вирішувати шляхом взаємних переговорів та консультацій і лише в разі недосягнення згоди такі спори передаються на вирішення суду. Проте, позивач жодним чином не звертався до відповідача про наявність спору в частині порушення строків виконання зобов'язання. Доказів на підтвердження виконання ним п.9.1. та п.9.2. договору в частині недосягнення згоди позивач суду не надав. Також, відповідач зазначає, що 12 грудня 2014 року сплатив грошові кошти у сумі 8 266,17 грн. за природний газ, спожитий у листопаді місяці 2014 року, проте незважаючи на той факт, що позивач ці кошти не зарахував, він повернув їх відповідачу тільки 23 грудня 2014 року. Відповідач вважає, що позивачем невірно розраховані пеня, три відсотки річних та втрати від інфляції, а саме, за газ, спожитий у січні, лютому, березні 2014 року інфляційні втрати не повинні нараховуватися; за квітень 2014 року інфляційні повинні нараховуватися із червня по листопад 2014 року і становитимуть 266,51грн., за листопад 2014 року інфляційні втрати нараховуються з індексом інфляції за січень 2015 року та становлять 84,74грн.;

За грудень 2014 року, враховуючи, що 22.01.2015 позивачем було здійснено перенесення оплат з одного договору на інший та не врахована сума 2 733,39грн., інфляційні втрат за оплату за газ, отриманий в грудні 2014 року не повинні нараховуватися. За розрахунком відповідача інфляційні втрати складають 1 607,71грн., три відсотки річних у сумі 152,57грн., пеня 1 134,34грн.

Також Відповідач просить у разі часткового задоволення позовних вимог зменшити пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати на 70%.

Позивач заперечує проти клопотання відповідача про зменшення пені, оскільки відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком в розумінні п.3 ст. 83 ГПК України та підставою зменшення пені. Зазначає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні з неналежно виконаним зобовязанням за договором купівлі-продажу природного газу.

Розгляд справи був відкладений з 25.04.2016 на 11.05.2016. У судовому засіданні 11.05.2016 оголошена перерва на 31.05.2016.

У судовому засіданні 31.05.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2013 року між публічним акціонерним товариством "національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Енергокредо" (покупцем) укладено договір №565/14-БО-4 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого (п.1.1.) продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 28.01.2014 до договору купівлі-продажу) газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до п.2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 35,5 тис. куб. м., зокрема, у січні 8,0 тис.м3, у лютому 7,0 тис.м3, у березні 5,0 тис.м3, у квітні 1,5 тис.м3, у жовтні 1,0 тис.м3, у листопаді 6,0 тис.м3, у грудні 14,0 тис.м3.

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця (пункт 3.1. договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (пункт 3.3. договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4. договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Згідно з пунктом 5.2. (в редакції Додаткової угоди №1 від 28.01.2014 до договору купівлі-продажу) з 01 січня 2014 року ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2 448,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 2 783,96 грн., крім того ПДВ - 20% - 556,79 грн., усього з ПДВ 3 340,75 грн.

В подальшому ціна за 1000 куб.м. природного газу неодноразово змінювалсь.

Так, з 01 квітня 2014 року ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 4 020,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 4 387,4 грн., крім того ПДВ - 20% - 877,48 грн., усього з ПДВ 5 264,88 грн. (п.5.2. договору в редакції Додаткової угоди №2 від 29.04.2014 до договору купівлі-продажу).

З 01 травня 2014 року ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 4 724,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 5 173,48 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 034,70 грн., усього з ПДВ 6 208,18 грн. (п.5.2. договору в редакції Додаткової угоди №3 від 21.05.2014 до договору купівлі-продажу).

З 01 червня 2014 року ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 4 724,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 5 185,18 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 037,04 грн., усього з ПДВ 6 222,22 грн. (п.5.2. договору в редакції Додаткової угоди №4 від 13.06.2014 до договору купівлі-продажу).

З 01 вересня 2014 року ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 4 874,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 5 388,18 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 067,64 грн., усього з ПДВ 6 405,82 грн. (п.5.2. договору в редакції Додаткової угоди №5 від 30.09.2014 до договору купівлі-продажу).

З 01 листопада 2014 року ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 5 100,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 5 568,7грн., крім того ПДВ - 20% - 1 113,74 грн., усього з ПДВ 6 682,44 грн. (п.5.2. договору в редакції Додаткової угоди №6 від 12.11.2014 до договору купівлі-продажу).

З 01 грудня 2014 року ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 5 900,00грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 6 384,7грн., крім того ПДВ - 20% - 1 276,94 грн., усього з ПДВ 7 661,64 грн. (п.5.2. договору в редакції Додаткової угоди №7 від 12.12.2014 до договору купівлі-продажу).

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Відповідно до умов договору за актами прийому-передачі газу протягом січня - квітня 2014 року, листопада - грудня 2014 року позивач здійснив на користь відповідача подачу та безперервне транспортування природного газу на загальну суму 48 441,52грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

- від 31 січня 2014 року за спожитий у січні 2014 року природний газ на суму 10 022,26грн. (за природний газ 8 989,06грн., транспортування природного газу 1 033,2грн.);

- від 28 лютого 2014 року за спожитий у лютому 2014 року природний газ на суму 7 994,43грн. (за природний газ 7 170,28грн., транспортування природного газу 824,15грн.);

- від 31 березня 2014 року за спожитий у березні 2014 року природний газ на суму 5 508,9грн. (за природний газ 4 940,99грн., транспортування природного газу 567,91грн.);

- від 30 квітня 2014 року за спожитий у квітні 2014 року природний газ на суму 4 912,12грн. (за природний газ 4 590,8грн., транспортування природного газу 321,32грн.);

- від 30 листопада 2014 року за спожитий у листопаді 2014 року природний газ на суму 8 266,17грн. (за природний газ 7 721,84грн., транспортування природного газу 544,33грн.);

- від 31 грудня 2014 року за спожитий у грудні 2014 року природний газ на суму 11 737,674грн. (за природний газ 11 063,5грн., транспортування природного газу 674,14грн.).

За отриманий газ відповідач розрахувався повністю, однак з порушенням встановленого для оплати строку, що і стало підставою нарахування пені, трьох відсотків річних, втрат від інфляції, та, відповідно, причиною спору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Права та обовязки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

З огляду на положення підпункту 6.1. договору строк оплати спожитого природного газу є таким, що настав.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, розрахунок за поставлений природний газ за лютий 2014 року здійснено 27.03.2014, за березень 2014 року 07.05.2014, за квітень 2014 року сума 2 178,73грн. сплачена 07.05.2014 без прострочки виконання зобовязання, а залишок суми 2 733,39грн. 12.12.2014, за листопад 2014 року оплата відбулася на суму 5 532,78грн. 12.12.2014, на суму 2 733,39 22.01.2015,, за грудень 2014 року оплата на суму 9 004,25грн. відбулася 22.01.2015, на суму 2 733,39грн. 23.12.2014.

Таким чином, встановлено, що відповідач здійснив розрахунок за поставлений природний газ з простроченням встановленого строку оплати.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіркою правильності здійснення розрахунку трьох відсотків річних встановлено, що позивачем день оплати заборгованості вважався днем прострочення. З урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення трьох відсотків річних підлягає частковому задоволенню у сумі 144,71грн.

- за зобовязаннями лютого 2014 року три відсотки річних за період з 15.03.2014 по 26.03.2014 складають 7,88грн.;

- за зобовязаннями березня 2014 року три відсотки річних за період з 15.04.2014 по 06.05.2014 складають 4, 94грн.;

- за зобовязаннями квітня 2014 року три відсотки річних за період з 15.05.2014 по 11.12.2014 складають 41,34грн.;

- за зобовязаннями листопада 2014 року три відсотки річних за період з 15.12.2014 по 21.01.2014 складають 8,54грн.;

- за зобовязаннями грудня 2014 року три відсотки річних на суму боргу 11 737,64грн. за період з 15.01.2014 по 21.01.2014 складають 6,75грн.; на суму 2 733,39грн. за період з 22.01.2015 по 14.07.2015 складають 75,26грн., а всього за вказаний період 82,01грн.

Таким чином, три відсотки річних за вказаний період складають 144,71грн. (7,88грн. + 4, 94грн.+ 41,34грн. + 8,54грн. + 82,01грн.).

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції за період з березня 2014 року по грудень 2015 року, перевірено судом, втрати від інфляції складають 2 387, 78 грн.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Заявлена позивачем до стягнення пеня за несвоєчасну оплату природного газу нарахована ним у сумі 1 243,07грн. за загальний період прострочки з 15.03.2014 по 14.07.2015.

Оскільки при підрахунку пені позивачем день часткової (повної) оплати боргу враховувався як день прострочки, позовні вимоги про стягнення пені є правомірними в частині суми 1 229,79грн. виходячи з наступного:

- за зобовязаннями лютого 2014 року розмір пені за період з 15.03.2014 по 26.03.2014 складає 34,17грн.;

- за зобовязаннями березня 2014 року розмір пені за період з 15.04.2014 по 06.05.2014 складає 31,30грн.;

- за зобовязаннями квітня 2014 року розмір пені за період з 15.05.2014 по 11.12.2014 складає 316,62грн.,

за зобовязаннями листопада 2014 року розмір пені за період з 15.12.2014 по 21.01.2014 складає 79,68грн.,

за зобовязаннями грудня 2014 року розмір пені на суму боргу 11 737,64грн. за період з 15.01.2014 по 21.01.2014 складає 63,03грн., а на суму 2 733,39грн. за період з 22.01.2015 по 14.07.2015 складає 704,99грн., а всього за вказаний період 768,02грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру інфляції, трьох відсотків річних та пені на 70% від нарахованої суми суд зазначає таке.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст. 625 ЦК України не передбачає можливості зменшення судом її розміру, суд відхиляє клопотання відповідача про зменшення розміру інфляції та трьох відсотків річних.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню (п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Частиною першою статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру пені, суд враховує ту обставину, що відповідач повністю розрахувався за поставлений природний газ, період прострочки виконання зобовязання є незначним, позивач не надав суду доказів на підтвердження розміру збитків, понесених ним від неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань саме за укладеним з ним договором.

Суд також оцінює спірні обставини у справі з урахуванням вимог чинного законодавства щодо порядку і основних засад як встановлення так і виконання господарсько-правових зобов'язань.

Так, згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

За частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, вимога щодо врахування принципів розумності та справедливості є прямою вимогою закону до договору та до реалізації законних прав за наслідками порушення однією із сторін умов договору. Зокрема, сума неустойки (штрафу, пені), яка передбачається в договорі, має бути розумною, адекватною, співрозмірною у порівнянні з характером допущеного порушення і виконувати своє основне призначення за правовою природою - забезпечення виконання договірних зобов'язань.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

З урахуванням викладеного законним і справедливим буде зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача, на 50%, що у грошовій величині складає 614,90грн. (1 229,79грн. х 50%).

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3 147,39грн., з яких: три відсотки річних у сумі 144,71грн., втрати від інфляції у сумі 2 387, 78 грн., пеня у сумі 614,90грн.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Суд відхиляє доводи відповідача, що недотримання позивачем досудового порядку врегулювання спору, зокрема вимог пунктів 9.1, 9.2 договору, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рн/2002 у справі №1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Отже, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Тому недотримання позивачем вимог пунктів 9.1, 9.2 договору не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення за наявності спору (постанова Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі №28/5005/640/2012, постанова Вищого господарського суду України від 04.12.2012 у справі №14/5005/1768/2012).

Вирішуючи питання щодо розподілу судового збору, суд враховує, що відповідно до п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, враховуючи наведене та з урахуванням положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1 370,12грн. (розмір судового збору обчислено судом без урахування зменшення неустойки).

Керуючись статтями 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Енергокредо" (49064, м. Дніпропетровськ, пр. Калініна,52, ідентифікаційний код 36296492) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 3% річних у сумі 144,71грн., втрати від інфляції у сумі 2 387, 78 грн., пеня у сумі 614,90грн., витрати, повязані зі сплатою судового збору у сумі 1 370,12грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 01.06.2016