ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа № 916/4550/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 19.05.2016;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 31.03.2016; ОСОБА_3, договір №23-П від 12.09.2013, ордер №108242 від 21.04.2016;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальності Главбуд Плюс

на рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2016

у справі №916/4550/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальності Главбуд Плюс

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальності Торговий дім Бетонекс-Буд

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015р. товариство з обмеженою відповідальності Главбуд Плюс (далі ТОВ Главбуд Плюс) звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальності Торговий дім Бетонекс-Буд (далі ТОВ Торговий дім Бетонекс-Буд) про визнання недійсним з моменту укладення правочину, укладеного між сторонами, в рамках якого позивач перерахував відповідачу згідно рахунків: №269 від 25.11.2014 220000 грн; №270 від 25.11.2014 - 141035 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.03.2016 у справі №916/4550/15 (головуючий суддя Ю.М. Щавинська, судді: І.А. Малярчук, Ю.О. Зайцев) у задоволенні позовних вимог відмовлено (том ІІ а.с.61-69).

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальності Главбуд Плюс звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2016 у справі №916/4550/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (том ІІ а.с.80-84).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу висловив заперечення щодо її задоволення (том ІІ а.с. 90-95).

У судовому засіданні 26.04.2016 оголошувалась перерва до 31.05.2016.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм права, судова колегія дійшла наступних висновків.

25.11.2014 між товариством з обмеженою відповідальності Торговий дім Бетонекс-Буд ("постачальник") та товариством з обмеженою відповідальності Главбуд Плюс ("покупець") укладено договір поставки №186-ТД (далі- договір поставки №186-ТД від 25.11.2014), за умовами якого постачальник на умовах цього договору зобовязується передати у власність у зумовлені строки покупцеві будівельну продукцію за потребами покупця, а покупець зобовязується приймати і оплачувати вартість вказаного товару (том І а.с. 108-114).

Відповідно до пункту 1.2 договору поставки №186-ТД від 25.11.2014 одиниці виміру, ціна товару за одиницю, його асортимент визначаються в залежності від домовленості сторін наступним чином:1) в специфікації до цього договору; 2) у рахунку на оплату товару та/або у видаткових накладних на такий товар.

Згідно з пунктом 6.3.1 договору поставки №186-ТД від 25.11.2014 постачальник повинен надати покупцю рахунки для оплати вартості партій товару за цим договором.

Покупець сплачує вартість партії товару за цим договором шляхом 100% передплати (пункт 6.2.1 договору поставки №186-ТД від 25.11.2014).

Пунктом 5.7 договору поставки №186-ТД від 25.11.2014 передбачено, що за результатами приймання-передачі партії товару сторони підписують видаткову накладну.

На виконання вимог зазначеного договору позивач перерахував відповідачеві 25.11.2014- 361035 грн (том І а.с.37-39), а ТОВ Торговий дім Бетонекс-Буд передало ТОВ Главбуд Плюс будівельні матеріали на загальну суму 361035 грн, що підтверджується видатковими накладними №502 від 25.11.2014, №503 від 25.11.2014, №504 від 25.11.2014, №505 від 25.11.2014, №506 від 26.11.2014, №507 від 26.11.2014, №508 від 27.11.2014, №509 від 27.11.2014, №510 від 27.11.2014, №511 від 28.11.2014, №512 від 29.11.2014 (том ІІ а.с. 12-32) та довіреностями №5 від 25.11.2014, №7 від 25.11.2014 (том ІІ а.с.24,25).

В силу пункту 11.9 договору поставки №186-ТД від 25.11.2014 повноваження осіб на підписання цього договору засвідчуються печатками сторін; відповідальність за наслідки підпису договору не уповноваженою особою покладаються на сторону, яка засвідчила підпис своєю печаткою.

Спірний договір підписаний від імені ТОВ Главбуд Плюс директором ОСОБА_4 і від імені ТОВ Торговий дім Бетонекс-Буд заступником директора ОСОБА_5, підписи яких завірені печатками підприємств позивача та відповідача.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору поставки №186-ТД від 25.11.2014 у звязку з підписанням його особою, повноваження якої в подальшому були скасовані.

Відмовляючи у позові, місцевий господарський суд, виходив з того, що правові підстави для визнання недійсним спірного договору відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Договір, що оспорюється позивачем, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальні положення про купівлю -продаж визначені главою 54 Цивільного кодексу України.

В силу статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, з огляду на наведені норми чинного законодавства істотними умовами договору поставки є предмет поставки (товар), строк поставки, кількість і ціна товару.

Оспореним договором поставки №186-ТД від 25.11.2014 погоджені всі істотні умови договору поставки.

Підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями цієї статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина друга статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За правилами статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обовязків та здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загально- прийнятим стандартом у світовій практиці.

Разом з цим розрізняють вчинення дій з перевищенням повноважень та вчинення дій без повноважень.

В обґрунтування позову позивач посилається на укладення договору поставки №186-ТД від 25.11.2014 від імені ТОВ Главбуд Плюс директором ОСОБА_4 без законних повноважень, в той час як відповідач стверджує, що ОСОБА_4, вчиняючи оспорений правочин, діяв як уповноважена особа, а жодні обмеження його повноважень з представництва юридичної особи-позивача не мали юридичної сили для особи-відповідача.

Згідно з приписами частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як зазначалося вище, договір поставки №186-ТД від 25.11.2014 з боку позивача був підписаний директором ТОВ Главбуд Плюс ОСОБА_4, його підпис скріплений печаткою підприємства скаржника.

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 є учасником товариства з часткою в статутному капіталі в розмірі 50% (том І а.с.11-25, 99-103).

Рішенням загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю Главбуд Плюс, оформленим протоколом від 01.06.2007 №3, було призначено на посаду директора товариства ОСОБА_6 (том І а.с.27). ОСОБА_6 приступив до виконання обовязків директора товариства з правом підпису фінансових та первинних документів, про що свідчить наказ від 01.06.2007 №16_07/О (том І а.с. 26).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2014 у справі №521/19272/14-ц була задоволена частково заява ОСОБА_4 про забезпечення позову до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю „Охоронне агентство „Гепард, третьої особи ОСОБА_7, про звільнення та усунення перешкод у користуванні майном, якою, зокрема, ОСОБА_6 було відсторонено з посади директора ТОВ „Главбуд Плюс та призначено ОСОБА_4 виконуючим обовязки директора товариства з 05.11.2014; зобовязано державного реєстратора відділу реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про ОСОБА_6 в графі керівник та включити запис про ОСОБА_4 в графу керівник товариства з обмеженою відповідальністю „Главбуд Плюс з правом вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі з правом підпису (том І а.с. 28-32).

Відповідно до частин девятої, десятої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень; оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Із змісту реєстраційної справи ТОВ Главбуд Плюс вбачається, що на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2014 у справі №521/19272/14-ц державним реєстратором відділу Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 06.11.2014 було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в графу «ПІБ керівника юридичної особи» та графу «ПІБ осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори» запис про ОСОБА_4

Отже, на момент укладення оспореного договору в Єдиному державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містився запис про те, що керівником директора ТОВ „Главбуд Плюс є ОСОБА_4, про що також свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, отриманий відповідачем перед укладенням оспореного договору (том І а.с.99-103).

В подальшому ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2014 було скасовано та постановлено нову ухвалу про залишення без задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову (том І а.с.33-36).

Виключення запису стосовно ОСОБА_4, як керівника ТОВ Главбуд Плюс, відбулося після вчинення оспорюваного правочину і технічно відобразилося у Єдиному державному реєстрі шляхом скасування запису від 06.11.2014. З огляду на це, при формуванні витягу з Єдиного державного реєстру на даний час у графі «ПІБ керівника» зазначено іншу особу (ОСОБА_6). Між тим у хронології вчинення реєстраційних дій, внесених до Єдиного державного реєстру, дотепер вбачається наявність двох записів: від 06.11.2014 про внесення змін до реєстру відносно керівника та від 05.12.2014 про скасування попередньої реєстраційної дії.

Статтею 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у чинній редакції та статтею 16 вказаного Закону в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до положень статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у чинній редакції та статті 18 вказаного Закону в редакції, що була чинною на момент укладення оспореного договору, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні; третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відтак правомірність правочину, який вчинений особою, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як керівник юридичної особи та особою, яка має повноваження щодо здійснення підпису від імені юридичної особи (підписант), презюмується.

З огляду на наведене, скасування Апеляційним судом Одеської області 03.12.2014 ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2014 у справі №521/19272/14-ц, на підставі якої до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців були внесені дані про ОСОБА_8, як керівника ТОВ „Главбуд Плюс, саме по собі не може слугувати єдиною підставою для висновку про недійсність договору. Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6 - 62 цс 16 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна з підстав відсутності у представника юридичної особи (директора товариства) повноважень, викладений у постанові від 27.04.2016.

Докази на підтвердження того, що відповідач знав або міг знати про те, що ОСОБА_8 не має повноважень на підписання оспореного договору, як керівник ТОВ „Главбуд Плюс в матеріалах справи відсутні.

Отже, якщо правочин, який вчиняє юридична особа, підписаний особою, щодо якої до Єдиного державного реєстру були внесені відомості про те, що вона має право від імені юридичної особи вчиняти та підписувати договори, то скасування в подальшому такого запису не може бути підставою для визнання недійсним відповідного договору, оскільки не усуває факту необізнаності третьої особи про недостовірність відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру.

Судом апеляційної інстанції також враховуються висновки, зроблені Верховним Судом України у постанові від 10 квітня 2012р. у справі № 3-16гс12, де щодо наслідків укладання угоди особою, не уповноваженою на це, або з перевищенням повноважень вказується, що настання таких наслідків закон ставить в залежність від того, чи було схвалено у подальшому угоду особою, від імені якої її укладено.

За інформацією Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси до складу податкового кредиту у листопаді 2014 р. ТОВ „Главбуд Плюс включено податкові накладні від ТОВ Торговий дім Бетонекс-Буд на суму ПДВ 60172,5 грн (том ІІ а.с. 117), що відповідає загальній сумі поставки за оспорюваним договором 361035 грн, з яких 20% -ПДВ. Податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2014 року подана 11.12.2014, тобто у час, коли керівником підприємства позивача вже був ОСОБА_6.

Вказані дії свідчать про подальше схвалення позивачем оспорюваного правочину шляхом відображення відповідної операції у бухгалтерському та податковому обліках ТОВ „Главбуд Плюс.

За таких обставин, апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору поставки №186-ТД від 25.11.2014 недійсним.

Правомірно, відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, Господарським судом Одеської області розподілено господарські витрати: витрати на судовий збір та витрати за послуги адвоката, повязані з розглядом справи.

З огляду на викладене та враховуючи те, що доводи апелянта щодо порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті рішення від 14.03.2016 у справі №916/4550/15 не знайшли свого підтвердження, підстави для зміни чи скасування оспореного судового акта колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не вбачає.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальності Главбуд Плюс залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2016 у справі №916/4550/15 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 01.06.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна