ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016 року Справа № 904/828/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №10 від 04.02.2016 р., представник;

представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Електрохімпром"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року у справі № 904/828/16

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Оберіг Аік", м. Київ

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Електрохімпром", м. Новомосковськ

про стягнення 510 517, 30 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року у справі № 904/828/16 (суддя Васильєв О.Ю.) позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Електрохімпром" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Оберіг Аік" 377 400, 00 грн. заборгованості за договором, 74 816, 61 грн. пені; 52 718, 21 грн. інфляційних втрат; 5 582, 46 грн. 3 % річних та 7 657, 76 грн. судового збору.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору охорони №06 01.11.2013 року в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг, наявністю заборгованості в розмірі 377 400,00 грн., правом позивача стягнути відповідно до п.6.6.1 договору пеню, а згідно ст.625 Цивільного кодексу України стягнути інфляційні і 3% річних.

Правовою підставою для задоволення позову суд зазначив положення ст.ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу України.

25.04.2016 року на виконання рішення видано судовий наказ.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає на те, що підставою для оплати наданих послуг відповідно до п.3.2 договору є Акти виконаних робіт та рахунки-фактури. Докази надання позивачем таких рахунків для їх оплати відповідачем відсутні. Тому апелянт вважав, що відповідно до положень ст.ст.612, 613 Цивільного кодексу України має місце прострочення позивача, що є підставою для відстрочення зобов'язання з оплати для відповідача.

Також апелянт вказує на відсутність доказів наявності заборгованості у визначеному позивачем та судом розмірі. Акт звірки взаємних розрахунків станом на 18.02.2016 року скаржник таким належним доказом не вважає.

Просить оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області скасувати, прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи. Просить оскаржуване судове рішення залишити без змін як законне та обгрунтоване. Доводи апелянта вважає безпідставними, оскільки акти приймання виконаних робіт підписані відповідачем, наявні у справі рахунки ним були отримані, що підтверджується виписками банку про проведення оплат на підставі рахунку-фактури.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представника та його участь у іншому судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання, оскільки належними доказами воно не обґрунтовано. Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У даному випадку неявка відповідача не перешкоджає колегії суддів визначитися щодо законності оскаржуваного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем - ОСОБА_2 обмеженою відповідальністю "Оберіг Аік" (охоронець) та відповідачем ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Електрохімпром" (замовник) 01.11.2013 року було укладено договір охорони №06 (а.с.13-20).

Відповідно до п.1.1. договору предметом договору є надання послуг щодо виконання правил майнової безпеки та недоторканості майна замовника, що знаходиться за адресою: 51200, Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Спаська, 7-А (обєкт), який належить замовнику на праві власності, згідно свідоцтва про право власності Серія САА №145240 від 16.11.2005р.

Перелік та стан обєкту, що підлягає охороні , визначається у акті здачі-прийому обєкту під охорону (Додаток №1). Кількість постів на обєкті, їх розміщення, режим, дні і години охорони обєкту зазначаються в дислокації (додаток №2). (п.1.2. договору).

Згідно з п.3.1. договору вартість послуг за один місяць визначається на підставі протоколу узгодження договірної ціни ( Додаток №3), який підписується уповноваженими представниками сторін на термін дії договору і є невідємною частиною цього договору.

Згідно п.3.2. договору платежі за надані послуги здійснюються замовником шляхом перерахування коштів у національній валюті на розрахунковий рахунок охоронця до 5 числа поточного місяця на підставі рахунку-фактури та Акту виконаних робіт. Замовник здійснює першу оплату наперед в розмірі 50% місячної договірної ціни протягом 5 (пяти) банківських днів з моменту набрання чинності даним договором; оплата послуг в подальшому здійснюється згідно п.3.2. договору. (п.3.3. договору). Один екземпляр Акту виконаних робіт, повинен бути підписаний замовником і повернутий іншій стороні протягом 2 (двох) днів з моменту його підписання. (п.3.4. договору).

Протоколом узгодження договірної ціни від 01.11.2013 року сторони погодили, що договірна ціна складає 19 400 грн. в місяц, в тому числі ПДВ (а.с.20).

Відповідно до додаткової угоди №2 від 10.09.2015 року договір сторін діє до 01.09.2015 року (а.с.22).

Матеріали справи свідчать, що за період з січня 2014 року по серпень 2015 року відповідач прийняв від позивача роботи на загальну суму 388 000,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с.24-43).

Частково оплачено відповідачем акт від 31.01.2014 року на суму 10 600,00 грн.

Докази, які б підтверджували оплату відповідачем вказаних послуг в розмірі 377 400,00 грн. ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Електрохімпром" не надало, хоча строк виконання зобовязання на час звернення позивача до суду є таким, що настав.

Отже, доводи апелянта про недоведеність позивачем та безпідставність висновку суду про наявність заборгованості у стягнутому судом розмірі спростовуються матеріалами справи.

Умови п.3.3 договору свідчать про те, що відповідач мав зобовязання з часткової оплати послуг наперед, до підписання акту виконаних робіт та отримання рахунку-фактури. Вказане свідчить про обізнаність замовника щодо реквізитів на оплату послуг відповідно до договору №06 від 01.11.2013 року.

Також слід зазначити, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України. Тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити надані послуги.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, що викладена в постанові від 29.09.2009 року по справі №37/405.

Також доводи скаржника щодо ненадання позивачем рахунків на оплату спростовуються проведеними ним частковими оплатами саме з зазначенням підстави для оплати - рахунку згідно договору охорони (а.с.64-65).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення передбачено і ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо належного виконання відповідачем умов договору в частині оплати отриманих послуг в розмірі 377 400, 00 грн., рішення суду про стягнення заборгованості є обґрунтованим.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У розумінні ч.1 ст.230 Господарського кодексу пеня є одним з видів неустойки.

Право позивача на стягнення пені передбачено п.6.6.1.договору. Розмір пені та період, за який вона стягується, визначено судом правильно.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних за весь час прострочення платежу, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апелянта щодо помилковості проведеного позивачем розрахунку належними доказами не підтверджено.

Отже, стягнення господарським судом на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат також відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи, що при апеляційному оскарженні відповідач не спростував висновки суду першої інстанції, а судове рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 року у справі № 904/828/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.А. Коваль

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 31.05.2016 року.