ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016 року Справа № 904/592/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Науменка І.М., Кузнецова В.О.

при секретарі: Ковзикові В.Ю.

за участю представників, які були присутні у судовому засіданні 31.05.2016 року:

позивача: ОСОБА_1 предст., дов. №011-1814 від 24.12.2015 р.;

відповідача: ОСОБА_2 предст., дов. №284-4016 від 17.10.2013р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (м. Нікополь Дніпропетровської області) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2016р. у справі № 904/592/16

за позовом: приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» (м. Єнакієве Донецької області)

до: публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (м. Нікополь Дніпропетровської області)

про: стягнення 156 678,71грн. за договором поставки продукції коксохімічного виробництва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року (підписано 30.03.2016р.) у справі №904/592/16 (суддя Євстигнеєва Н.М.) з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.03.2016р. задоволені позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» (м. Єнакієве Донецької області) до публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (м. Нікополь Дніпропетровської області) про стягнення пені у сумі 144878,08 грн., втрат від інфляції у сумі 4458,4 грн., три відсотки річних у сумі 7342,23 грн. та 2350,18 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідач публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції від 29.03.2016р. у даній справі, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач вважає, що підставами для скасування рішення є його необґрунтованість, неповнота і необєктивність розгляду всіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В порушення вимог ст.ст. 253, 530, 692 Цивільного кодексу України, п. 2.1.6, п. 3.3. договору постачання №1400543 від 27.01.2014р., специфікації №2 від 29.05.2015р. до договору місцевим господарським судом не взято до уваги, що позивачем не надано доказів вручення оригіналів рахунків покупцю. Акти прийому-передачі підтверджують прийом-передачу товару за договором і не містять посилання на рахунки та про їх надання покупцю. Надання оригіналів рахунків на товар є передумовою виникнення обовязку покупця з оплати поставленого товару. Відсутність оригіналів рахунків не призводить до прострочення боржника та унеможливлює застосування до нього будь-яких правових наслідків порушення зобовязання. Відповідач також звертає увагу на те, що поставка повинна була здійснюватись за умовами FСА «Інкотермс-2010» згідно п.а 4: «Продавець зобовязаний надати товар перевізнику або іншій особі, вказаному покупцем або обраному продавцем згідно із статтею А.3а), у названому місці у встановлену дату або у обумовлений строк. Специфікація №2 не містить залізничної станції відправлення та її місцезнаходження, що свідчить про непогодження сторонами місця здійснення поставки на умовах FСА правил «ІНКОТЕРМС-2010». Крім того, скаржник вважає необґрунтованою відмову суду у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Позивач - приватне акціонерне товариство «Єнакієвський коксохімпром» у відзиві на апеляційну скаргу і представник у судовому засіданні просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що порядок розрахунків за товар сторони визначили саме в Специфікації №2 від 29.05.2015р. до договору, з чим погодився відповідач. Отже, посилання відповідача на п. 3.3 договору щодо необхідності надати йому оригінали рахунків і податкових накладних є безпідставними. Посилання відповідача на п. А.4 умов FСА правил «ІНКОТЕРМС-2010», позивач спростовує п. А.3а, який містить положення про те, що договір перевезення немає зобовязань. Специфікація №2 містить постачальника та вантажовідправника (який є одночасно постачальником), код постачальника в системі ідентифікації на залізниці, станцію відправлення та код станції першого перевізника згідно правил «Інкотермс-2010».

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2015р., у звязку з необхідністю витребування доказів у справі розгляд справи було відкладено на 31.05.2016р. на 10:00.

Відповідач 31.05.2016р. подав до Дніпропетровського апеляційного господарського суду доповнення до апеляційної скарги, в яких вказав, що судове рішення в частині стягнення пені у сумі 144878,08 грн. не відповідає приписам ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. При розгляді клопотання про зменшення розміру пені поза увагою суду залишились обставини щодо виконання відповідачем у повному обсязі обовязку з виконання умов договору поставки №1400543 від 27.01.2014р., співрозмірність наслідків порушення зобовязання і розмір штрафної санкції, розмір матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, відсутність чи наявність збитків іншим учасникам господарських відносин, спричинених простроченням виконання відповідачем свого зобовязання щодо сплати грошових коштів за товар, докази підтвердження збиткового фінансового стану.

31.05.2016р. в судовому засіданні оголошена перерва до 09.06.2016р. на 12:00.

Вислухавши представників сторін, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що між приватним акціонерним товариством «Єнакієвський коксохімпром» (Постачальник) і публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (Покупець) 27.01.2014р. був укладений договір постачання №1400543, за умовами якого Постачальник зобовязався поставити і передати у власність Покупцеві продукцію коксохімічного виробництва (товар) відповідно до сортаменту, якості, термінам, в обсязі, за цінами і на умовах, передбачених в Додатках (Специфікаціях) до чинного договору, які є його невідємною частиною, а Покупець зобовязався прийняти товар та оплатити на умовах чинного договору.

Згідно Специфікації №2 від 29.05.2015р. до договору у червні 2015р. позивач зобовязався поставити горішок коксовий ТУ У19.1-0:2012 у кількості 2252,00 тн у сухій вазі (+/-10%) ціною 157,5 дол. США за 1 суху тн. Відстрочка складає 30 банківських днів з дати поставки.

Сторони в п. 3.3. договору визначили, що Покупець сплачує кожну партію поставленого товару протягом 30 банківських днів з дати постачання, при умові отримання оригіналів рахунків та податкових накладних, якщо інше не обумовлено в специфікаціях до чинного договору. Моментом отримання оригіналу рахунку для оплати Покупцем є відмітка представником останнього на оригіналі рахунку дати отримання рахунку, завіреної відтиском штампу Покупця, а в разі відправки оригіналу рахунку поштою (або службою курєрської доставки) дата штампу поштового відділення Покупця або дата вручення службою курєрської доставки.

Відповідно до копій актів прийому-передачі ЗА-0000175 від 04.06.2015р., ЗА-0000176 від 06.06.2015р., ЗА-0000179 від 10.06.2015р., ЗА-0000181 від 11.06.2015р., ЗА-0000187 від 12.06.2015р. ЗА-0000188 від 14.06.2015р., ЗА-0000193 від 15.06.2015р., ЗА-0000200 від 18.06.2015р., ЗА-0000201 від 21.06.2015р. Продавець передав, а Покупець прийняв товар (з урахуванням коригувань за рахунками-фактури №ЗА-0000213 і №ЗА-0000214 від 30.06.2015р.) на суму 3255968,23 грн.

Згідно банківських виписок ПАТ «Перший український міжнародний банк» від 11.08.2015р, від 20.08.2015р., від 16.09.2015р. та від 25.09.2015р. відповідач розрахувався за поставлений товар, проте з порушенням терміну його оплати.

В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача 27.01.2016р. майже з одночасним поданням позову, у звязку із несвоєчасним виконанням обовязків зі сплати товару була направлена вимога за №011-43а про сплату 160 382,20 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Обовязковість договору для виконання сторонами встановлена ст. 629 ЦК України.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідач вважає, що оплата товару виникає згідно з п. 3.3. договору з моменту отримання оригіналів рахунків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зі змісту ч. 1 ст. 628 ЦК України вбачається, що свобода договору проявляється також у можливості сторін на власний розсуд визначати і погоджувати умови (пункти) договору, які складають його зміст.

Частинами 1,2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За умовами п. 2.1.6. договору оригінали і копії вказаних в п. 2.1.4. документів (в тому числі і рахунків-фактури) передаються Покупцю поштою (або службою курєрської доставки) або зазначеному ним представнику «з рук в руки».

На виконання ухвали суду від 17.05.2016р. позивачем у судове засідання 31.05.2016р. надані для огляду оригінали актів прийому-передачі, електронні накладні і рахунки-фактури, які прошиті в книзі за червень 2015р. КДМ-2 «ЕМЗ», к/о НЗФ. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що оригінали рахунків містять відмітку представника покупця дати отримання рахунків та завірені відтиском штампу покупця.

Твердження відповідача про непогодження сторонами договору місця поставки на умовах FCA правил ІНКОТЕРМС-2010 не підтверджені матеріалами справи.

Як вбачається зі змісту п. 2.1.1. укладеного договору зобовязання позивача з поставки і передачі товару виникають на умовах, передбачених в Специфікаціях. Згідно п. 4 Специфікації №2 умови поставки FСА залізнична станція відправлення згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2010.

Відповідно до п. А1 умов поставки FCA (франко перевізник) продавець зобовязаний згідно з договором купівлі-продажу надати покупцю товар, комерційний рахунок-фактуру або еквівалентне йому електронне повідомлення, а також будь-які інші докази відповідності, які можуть знадобитися за умовами договору купівлі - продажу.

Пунктом а) А3 умов FCA правил ІНКОТЕРМС-2010 встановлено, що у продавця немає зобовязань перед покупцем по укладенню договору перевезення.

Обовязок по укладенню договору перевезення покладено на покупця п.а) В3 правил ІНКОТЕРМС-2010.

Згідно А8 умов FCA правил ІНКОТЕРМС-2010 продавець зобов'язаний надати покупцеві за свій рахунок як доказ поставки товару звичайні транспортні документи у відповідності зі статтею А.4. У разі, якщо згаданий вище як доказ не є транспортним документом, продавець зобов'язаний надати покупцю на прохання, за його рахунок і на його ризик усіляке сприяння в отриманні транспортного документа (наприклад, оборотного коносамента, необоротної морської накладної, документа перевезення внутрішнім водним транспортом , повітряної накладної, накладної залізничного або автотранспортної накладної змішаного перевезення). У разі, якщо продавець і покупець домовилися про використання засобів електронного зв'язку, згадані вище документи можуть бути замінені еквівалентними електронними повідомленнями (EDI).

Умовами п. 2.4. договору постачання №1400543 від 27.01.2014р. передбачено, що вантажовідправник і залізнична станція вантажовідправника, вантажоодержувач і залізнична станція вантажоодержувача вказуються в додатках (Специфікаціях) до договору. Покупець самостійно укладає з перевізником (експедитором) окремий договір для транспортування товару від залізничної станції відправлення до залізничної станції призначення.

Як вбачається зі Специфікації №2 від 29.05.2015р. вантажовідправником є ПАТ «Єнакієвський коксохімпром», станція відправлення ст. Єнакієве Донецької залізниці, код станції - 488706, вантажоодержувач ПАТ «Нікопольський завод феросплаві», ПАТ «Запорізький завод феросплавів».

Укладеного договору перевезення відповідачем або позивачем матеріали справи не містять.

Виконання А8 умов FCA правил ІНКОТЕРМС-2010 позивачем підтверджується копіями залізничних накладних, наявних в матеріалах справи та не спростованих відповідачем. Накладні містять назву станції та залізниці призначення та код станції: Запоріжжя-Ліве, Придніпровська залізниця, код станції 460005 (а.с.28-30, 32-34, 38-39, 43,45,49, 55,59-60,62-63, 67 т.1); Нікополь, Придніпровська залізниця, код станції 466001 (а.с.74-75, 80-81 т.1).

Таким чином, поставка товару була здійснена і з дотриманням умов FCA правил ІНКОТЕРМС-2010.

До того ж господарським судом правильно зроблений висновок, що рахунок-фактура, як розрахунково-платіжний документ не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК, а отже, наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити товар.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стягнення пені у разі прострочення оплати товару сторонами передбачено у п. 8.3. договору. Пунктом встановлено, що Покупець сплачує Постачальнику від вартості неоплаченого товару пеню за кожен день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період утворення прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення.

Перевіривши розрахунок пені суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про зменшення пені на 80%, яке обґрунтоване скрутним фінансовим становищем підприємства. На підтвердження представником були надані копії наказів голови правління ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» про організацію роботи підприємства у травні-грудні 2015р. та у січні 2016р., якими у звязку із зниженням обсягу виробництва оголошено вимушений простій на дому окремим працівникам заводу, копія звіту про фінансові результати за 2015р. та копія довідки головного бухгалтера підприємства №4017-254 від 14.03.2016р. про стан заборгованості перед постачальниками.

Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вищий господарський суд України в п. 3.17.4. своєї постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» зазначив, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Питання щодо меж зменшення неустойки повинно розглядатися із врахуванням принципу змагальності сторін.

Як вбачається із матеріалів справи і як правильно зазначив господарський суд нарахована пеня виходячи із умов поставки не є значною. Крім того, слід враховувати майнові інтереси позивача у справі, що і було зроблено судом. На думку судової колегії у даному випадку відсутні правові підстави для зменшення розміру пені.

Крім того, позивач просив стягнути суму інфляційних нарахувань 4458,40 грн. за серпень-вересень 2015р. та 3% річних за період з 18.07.2015р. по 24.09.2015р. у сумі 7342,23 грн.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання грошових зобовязання за договором відповідачем, вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції та три проценти річних суд першої інстанції, визнавши їх способом захисту майнового права та інтересу, задовольнив правомірно.

За таких обставин рішення місцевого господарського суду прийнято за повністю дослідженими матеріалами, відповідає вимогам чинного законодавства, є законним і обґрунтованим. Підстави для скасування зазначеного рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять підстав для зміни або скасування судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (м. Нікополь Дніпропетровської області) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року у справі №904/592/16 залишити без зміни.

Головуючий суддя О.С.Євстигнеєв

Судді: І.М.Науменко

ОСОБА_3