ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.06.16р. Справа № 904/3592/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В." (м. Сквира, Київської області)

до Приватного підприємства "КМС" (смт. Курилівка, Петриківського району, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором поставки № 13ДНБВ/15 від 12.03.2015 у загальному розмірі 1 173 573 грн. 91 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 01 від 07.01.2016)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В." (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства "КМС" (далі - відповідач) заборгованість за договором поставки № 13ДНБВ/15 від 12.03.2015 у загальному розмірі 1 173 573 грн. 91 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 662 394 грн. 21 коп. - основний борг;

- 198 718 грн. 26 коп. - штраф;

- 312 461 грн. 44 коп. - проценти за користування чужими грошовими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 13ДНБВ/15 від 12.03.2015 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений в період з 21.04.2015 по 17.09.2015 товар (засоби захисту рослин) у встановлений договором строк, наявністю боргу у сумі 662 394 грн. 21 коп. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у сумі 198 718 грн. 26 коп. та проценти за користування чужими грошовими коштами в період з 13.06.2015 по 01.02.2016 в сумі 312 461 грн. 44 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 07.06.2016.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 35904/16 від 07.06.2016), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи витребувані ухвалою суду від 05.05.2016 документи.

У судове засідання 07.06.2016 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 05.05.2016, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 51840, Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Курилівка, вулиця Гагаріна, будинок 6, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 була отримана відповідачем 12.05.2016, що підтверджується поштовим повідомленням № 061 377).

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду від 05.05.2016 була надіслана сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвала суду від 05.05.2016 була надіслана на адресу відповідача, яка підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 05.05.2016 та отримана відповідачем завчасно.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що інфляційні процеси в економіці держави негативним чином відображаються на його фінансовому стані, а затягування моменту прийняття рішення, з урахуванням вказаних обставин, порушує його права. Крім того, у судовому засіданні позивач наголошував на тому, що матеріали справи містять всі необхідні докази та матеріали для прийняття обґрунтованого рішення у справі, а дії відповідача свідчать про затягування процесу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідач протягом декількох місяців не погасив існуючу заборгованість, що в свою чергу, призводить до подальшого порушення прав позивача. Представником позивача у судовому засіданні 07.06.2016 повідомлено, що з моменту порушення провадження у даній справі відповідач жодних проплат не здійснював. Також представник позивача наголошував на тому, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Крім того, будь-яких клопотань від відповідача щодо відкладення розгляду справи протягом місяця з моменту отримання ухвали суду (12.05.2016) до суду не надходило.

Представником позивача у судовому засіданні 07.06.2016 було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування. Представник позивача також повідомив, що станом на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем не змінилися, будь-яких погашень відповідач не здійснював.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 12.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В." (далі - постачальник, позивач) та Приватним підприємством "КМС" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки № 13ДНБВ/15 (далі - договір, а.с.12-15), відповідно до умов якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (пункт 1.1. договору).

У пункті 11.2. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повного розрахунку.

Докази визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору у матеріалах справи відсутні.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 2.1. договору за договором постачається виключно продукція, що дозволена до використання та застосування на території України, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та накладними, що оформляються в період дії договору, і які є невід'ємною частиною договору.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Так, у пунктах 5.1. та 6.1. договору сторони вказали, що строк поставки товару визначається у відповідних додатках до договору. Поставка продукції здійснюється на умовах та в терміни, визначені у додатках до договору.

У відповідності до вказаних умов, між позивачем та відповідачем було укладено доповнення про поставку товарів на умовах товарного кредиту № 1 до договору від 17.04.2015 (а.с.16-17), в якому сторони дійшли згоди про таке:

- покупець зобов'язується сплатити за отриманий ним товар в такому порядку: покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 17 квітня 2015 року в сумі 133 599,58 грн., що становить 20% вартості товару; покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 1 листопада 2015 року в сумі 534 398,34 грн., що становить 80% вартості товару (пункт 2.1. доповнення № 1);

- загальна вартість товару, що передається за доповненням складає - 667 997,92 грн., в тому числі ПДВ 111 332,99 грн. (пункт 3.1. доповнення № 1);

- товар покупцю може постачатися партіями за згодою сторін. (пункт 3.2. договору).

- умови та місце поставки (передачі) товару: DDP (згідно Інкотермс у редакції 2010 року) - склад ПП "КМС", що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Петриківський р-н, смт. Курилівка, вул. Гагаріна, 6 (пункт 3.3. доповнення № 1).

Крім того, між позивачем та відповідачем було укладено доповнення про поставку товарів на умовах товарного кредиту № 2 до договору від 21.05.2015 (а.с.18), в якому сторони дійшли згоди про таке:

- покупець зобов'язується сплатити за отриманий ним товар в такому порядку: покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 27 травня 2015 року в сумі 7 453,87 грн., що становить 20% вартості товару; покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 1 листопада 2015 року в сумі 29 815,49 грн., що становить 80% вартості товару (пункт 2.1. доповнення № 2);

- загальна вартість товару, що передається за доповненням складає - 37 269,36 грн., в тому числі ПДВ 6 211,56 грн. (пункт 3.1. доповнення № 2);

- товар покупцю може постачатися партіями за згодою сторін (пункт 3.2. доповнення № 2);

- умови та місце поставки (передачі) товару: DDP (згідно Інкотермс у редакції 2010 року) - склад ПП "КМС", що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Петриківський р-н, смт. Курилівка (пункт 3.3. доповнення № 2).

В подальшому, між позивачем та відповідачем було укладено доповнення про поставку товарів на умовах товарного кредиту № 3 до договору від 04.06.2015 (а.с.19), в якому сторони дійшли згоди про таке:

- покупець зобов'язується сплатити за отриманий ним товар в такому порядку: покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 12 червня 2015 року в сумі 15 594,48 грн., що становить 20% вартості товару; покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 1 листопада 2015 року в сумі 62 377,92 грн., що становить 80% вартості товару (пункт 2.1. доповнення № 3);

- загальна вартість товару, що передається за доповненням складає - 77 972,40 грн., в тому числі ПДВ 12 995,40 грн. (пункт 3.1. доповнення № 3);

- товар покупцю може постачатися партіями за згодою сторін (пункт 3.2. доповнення № 3);

- умови та місце поставки (передачі) товару: DDP (згідно Інкотермс у редакції 2010 року) - склад ПП "КМС", що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Петриківський р-н, смт. Курилівка (пункт 3.3. доповнення № 3).

Також, між позивачем та відповідачем було укладено доповнення про поставку товарів на умовах товарного кредиту № 4 до договору від 12.06.2015 (а.с.20), в якому сторони дійшли згоди про таке:

- покупець зобов'язується сплатити за отриманий ним товар в такому порядку: покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 16 червня 2015 року в сумі 5 052,00 грн., що становить 20% вартості товару; покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 1 листопада 2015 року в сумі 20 208,00 грн., що становить 80% вартості товару (пункт 2.1. доповнення № 4);

- загальна вартість товару, що передається за доповненням складає - 25 260,00 грн., в тому числі ПДВ 4 210,00 грн. (пункт 3.1. доповнення № 4);

- товар покупцю може постачатися партіями за згодою сторін (пункт 3.2. доповнення № 4);

- умови та місце поставки (передачі) товару: DDP (згідно Інкотермс у редакції 2010 року) - склад ПП "КМС", що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Петриківський р-н, смт. Курилівка. (пункт 3.3. доповнення № 4).

Крім того, між позивачем та відповідачем було укладено доповнення про поставку товарів на умовах товарного кредиту № 5 до договору від 15.09.2015 (а.с.21), в якому сторони дійшли згоди про таке:

- покупець зобов'язується сплатити за отриманий ним товар в такому порядку: покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 15 жовтня 2015 року в сумі 9 544,32 грн., що становить 100% вартості товару (пункт 2.1. доповнення № 5);

- загальна вартість товару, що передається за доповненням складає - 9 544,32 грн., в тому числі ПДВ 1 590,72 грн. (пункт 3.1. доповнення № 5);

- товар покупцю може постачатися партіями за згодою сторін (пункт 3.2. доповнення № 5);

- умови та місце поставки (передачі) товару: DDP (згідно Інкотермс у редакції 2010 року) - склад ПП "КМС", що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Петриківський р-н, смт. Курилівка (пункт 3.3. доповнення № 5).

Відповідно до пунктів 2.2. та 2.3. договору 2.2. ціна продукції, що поставляється за договором, вказується у додатках та накладних в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару. Для товару (ЗЗР Насіння) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або ОСОБА_2 (в залежності від валюти придбання постачальником товару). Загальна сума договору визначається додатками та накладними, що зазначені в пункті 2.1., та які є невід'ємною частиною договору.

Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості (пункт 6.2. договору).

Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем; по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру ), вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості - відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника (пункт 6.3. договору).

Так, позивач на виконання умов договору в період з 21.04.2015 по 17.09.2015 поставив відповідачу товар на загальну суму 818 044 грн. 00 коп., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- видаткова накладена № 453 від 21.04.2015 на суму 481 080 грн. 52 коп. (а.с.22);

- видаткова накладена № 479 від 23.04.2015 на суму 69 840 грн. 00 коп. (а.с.23);

- видаткова накладена № 682 від 14.05.2015 на суму 117 077 грн. 40 коп. (а.с.24);

- видаткова накладена № 826 від 02.06.2015 на суму 37 269 грн. 36 коп. (а.с.25);

- видаткова накладена № 855 від 08.06.2015 на суму 77 972 грн. 40 коп. (а.с.26);

- видаткова накладена № 890 від 12.06.2015 на суму 25 260 грн. 00 коп. (а.с.27);

- видаткова накладена № 1118 від 17.09.2015 на суму 9 544 грн. 32 коп. (а.с.28).

Оригінали вказаних видаткових накладних були оглянуті у судовому засіданні 07.06.2016.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкованості оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом.

Так, підписання покупцем вказаних вище видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у вище вказаних видаткових накладних, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення, вказані видаткові накладні підписані його представником та підпис скріплено печаткою підприємства.

Також до матеріалів справи не надано доказів щодо наявності претензій відповідача по кількості, якості та по строкам поставки; також в матеріалах справи відсутні докази проведення експертизи та наявності претензій в цій частині, передбачених розділом 3 договору. Отже товар вважається прийнятим покупцем.

Крім того, протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за зазначеними видатковими накладними відповідачем не заявлено.

З огляду на зазначене, підписання відповідачем спірних видаткових накладних без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого товару свідчить про прийняття відповідачем цього товару та, відповідно, породжує в останнього обов'язок з його оплати у повному обсязі у строки, що погоджені сторонами у договорі.

Так, у розділі 4 договору сторони визначили умови оплати, а саме:

- порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до договору (пункт 4.1. договору);

- сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за товари, що поставлені за договором, Середньозважений курс продажу валюти на міжбанківському ринку (Долар США, ОСОБА_2) до гривні, інформація про який розміщена на Інтернет-сторінці - www.finance.ua/ua/currency (пункт 4.2. договору);

- оплата за товар здійснюється в національній валюті України (у гривнях). Грошове зобов'язання покупця за договором відповідає загальній грошовій сумі, яку зобов'язаний сплатити покупець за отриманий товар, що розрахована на день його повної оплати у порядку встановленому пунктом 4.2. та 4.3. договору (пункт 4.4. договору);

- підставою для оплати за товар є рахунок-фактура продавця. Без рахунку-фактури, виписаної продавцем, попередня оплата не проводиться. Постачальник може застосовувати вексельну форму розрахунку за поставлений товар, що зазначається в додатках (пункт 4.5. договору);

- датою оплати вважається дата фактичного зарахування коштів на розрахунковий рахунок продавця (пункт 4.9. договору).

При цьому, поставлений в період з 21.04.2015 по 17.09.2015 позивачем товар був оплачений відповідачем лише частково в сумі 155 649 грн. 79 коп. наступним чином:

- 20.04.2015 в сумі 133 599 грн. 60 коп., що підтверджується банківською випискою за 20.04.2015;

- 29.05.2015 в сумі 7 453 грн. 87 коп., що підтверджується банківською випискою за 29.05.2015;

- 12.06.2015 в сумі 5 052 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою за 12.06.2015;

- 22.09.2015 в сумі 9 544 грн. 32 коп., що підтверджується банківською випискою за 22.09.2015.

Банківські виписки були долучені до матеріалів справи разом з клопотанням (вх.суду 35904/16 від 07.06.2016).

Отже, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 662 394 грн. 21 коп. (818 044,00 - 155 649,79).

Враховуючи викладене, а також визначені контрагентами у доповненнях до договору порядок та строк оплати поставленого товару, а також умови договору, приймаючи до уваги отримання покупцем товару за спірним правочином, господарський суд встановив, що строк оплати товару за вказаними вище видатковими накладними настав, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення основного боргу в сумі 662 394 грн. 21 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Суд відзначає, що жодного підтвердження факту погашення відповідачем перед позивачем основної заборгованості у повному обсязі, а саме: в сумі 662 394 грн. 21 коп., яка утворилася внаслідок прострочення оплати отриманого товару, сторонами судового процесу до матеріалів справи не надано.

Враховуючи вищевикладене, свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару відповідач порушив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 662 394 грн. 21 коп.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також із наступного.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 662 394 грн. 21 коп.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, у пункті 7.2. договору сторони передбачили, що крім відповідальності, встановленої пунктом 7.1. договору, покупець, зокрема:

- якщо прострочення строків виконання грошових зобов'язань покупцем складає понад 30 календарних днів, останній додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до умов пункту 7.2. договору, враховуючи те, що відповідачем були порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого у період з 21.04.2015 по 17.09.2015 товару, позивач нарахував штраф в сумі 198 718 грн. 26 коп., який розрахований як 30% від загальної суми неоплаченого більше 30 календарних днів товару (в сумі 662 394 грн. 21 коп.).

Разом з цим, частиною 1 статті 617 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо воно доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Таким чином, порушення зобов'язання за відсутності вини вважається випадком, який унеможливлює його виконання як непереборною силою, так і будь-якою іншою обставиною, настання якої боржник не міг передбачити. Для того, щоб довести наявність випадку, відповідач повинен довести відсутність його вини.

При цьому, доказів наявності вказаних обставин сторонами суду не надано, а відповідно до статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Враховуючи викладені обставини, є наявним факт прострочення оплати поставленого товару.

Таке порушення зобов'язання відповідача не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли під час дії угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань з урахуванням умов договору.

Даний висновок кореспондується з приписами пункту 7 статті 180 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунок штрафу, здійснений позивачем, суд встановив, що він відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Штраф у сумі 198 718 грн. 26 коп. розрахований позивачем вірно та з урахуванням умов договору.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення штрафу в сумі 198 718 грн. 26 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, у пункті 7.2. договору сторони передбачили, що крім відповідальності, встановленої пунктом 7.1. договору, покупець, зокрема:

- згідно з частиною 3 статті 692, 694, 536 Цивільного кодексу України покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується таким чином: СП = (СПП х 0,5 х Д) : 100, де СП - сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику, СПП - сума простроченого платежу; Д - кількість календарних днів прострочення платежу.

У відповідності до умов пункту 7.2. договору, враховуючи те, що відповідачем були порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого у період з 21.04.2015 по 17.09.2015 товару, позивач нарахував проценти за користування чужими грошовими коштами в період з 13.06.2015 по 01.02.2016 в сумі 312 461 грн. 44 коп.

Перевіривши розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами, здійснений позивачем, суд встановив, що він відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи; проценти за користування чужими грошовими коштами розраховані позивачем вірно та з урахуванням умов договору та закону.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 312 461 грн. 44 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 378 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (206 700 грн. 00 коп.).

Ціна позову становить 1 173 573 грн. 91 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 17 603 грн. 61 коп. (1,5 відсотка ціни позову).

При цьому, відповідно до платіжного доручення № 2522 від 02.02.2016 позивачем було сплачено 17 604 грн. 00 коп. судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне в порядку визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" повернути позивачу суму надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 00 грн. 39 коп. (17 604,00- 17 603,61).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в сумі 17 603 грн. 61 коп., відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "КМС" (51840, Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Курилівка, вулиця Гагаріна, будинок 6; ідентифікаційний код 36181861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В." (09000, Київська область, м. Сквира, вулиця Щорса, будинок 100; ідентифікаційний код 37349109) - 662 394 грн. 21 коп. - основного боргу, 198 718 грн. 26 коп. - штрафу, 312 461 грн. 44 коп. - процентів за користування чужими грошовими коштами, 17 603 грн. 61 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В порядку, передбаченому частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В." (09000, Київська область, м. Сквира, вулиця Щорса, будинок 100; ідентифікаційний код 37349109) надмірно сплачений судовий збір у сумі 00 грн. 39 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № 2522 від 02.02.2016, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3