ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.05.16р. Справа № 904/9910/15

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файнешнл Україна", м. Київ

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГА ІНВЕСТГРУП", м. Дніпропетровськ

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНО КАПІТАЛ", м. Дніпропетровськ

про солідарне стягнення 3279077 грн 26 коп, розірвання договору фінансового лізингу № UA128L-13-06 від 26.07.2013 та зобов'язання повернути обладнання

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНО КАПІТАЛ", м. Дніпропетровськ

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГА ІНВЕСТГРУП", м. Дніпропетровськ

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файнешнл Україна", м. Київ

про визнання поруки за договором поруки № UA128L-13-06S1 від 26.07.2015 такою, що припинена з 24.03.2014.

Головуючий колегії: суддя Воронько В.Д.

Члени колегії: судді Кеся Н.Б., Юзіков С.Г.

Представники:

від позивача (зустрічного відповідача-2): представник Короленко І.М., довіреність від 14.12.2015;

від відповідача-1 (зустрічного відповідача-1): не з'явився;

від відповідача-2 (зустрічного позивача): представник Кок С.А., довіреність №34 від 31.12.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файнешнл Україна" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп" (далі - 1-й відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехно Капітал" (далі - 2-й відповідач) з вимогами про:

солідарне стягнення заборгованості за лізинговими платежами у сумі 2477233,77 грн, пені у сумі 757087,10 грн та 3% річних у сумі 44756,39 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання 1-м відповідачем умов договору фінансового лізингу № UA128L-13-06, укладеного між позивачем та 1-м відповідачем 26.07.2013, з урахуванням договору поруки № UA128L-13-06S1, укладеного між позивачем та 2-м відповідачем 26.07.2015;

розірвання договору фінансового лізингу № UA128L-13-06 від 26.07.2013, укладеного між ТОВ "Катерпіллар Файнешнл Україна" та ТОВ "Ліга Інвестгруп";

зобов'язання ТОВ "Ліга Інвестгруп" повернути бульдозер Caterpillar D6K XL, серійний номер CAT00D6KVFBH02727 ТОВ "Катерпіллар Файнешнл Україна".

Ухвалою від 01.12.2015 прийнято до провадження для спільного розгляду зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНО КАПІТАЛ" до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГА ІНВЕСТГРУП" та товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файнешнл Україна" про визнання поруки за договором поруки № UA128L-14-13S від 16.01.2014 такою, що припинена з 24.03.2014.

14.12.2015 2-й відповідач до початку розгляду справи по суті позовних вимог подав до суду заяву про зміну підстав зустрічного позову, у якій він змінив реквізити договорів та просить визнати припиненою поруку за договором поруки № UA128L-13-06S1 від 26.07.2015.

Також 2-м відповідачем 14.12.2015 подано клопотання залишити зустрічну позовну заяву без розгляду, оскільки в провадженні господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа № 904/9371/15 між тими ж сторонами, предметом спору у якій є визнання припиненою поруки за договором поруки № UA128L-13-06S1 від 26.07.2015.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2016 розгляд справи №904/9910/15 призначено колегіально.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 61 від 28.01.2016 у відповідності до п. 4 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" автоматизованою системою визначено наступний склад колегії: головуючий колегії суддя - Воронько В.Д., судді - Панна С.П., Юзіков С.Г.

Ухвалою суду від 29.01.2016 визначеним складом колегії прийнято справу до свого провадження та призначено на 01.03.2016.

01.03.2016 відповідно до п. 7 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", на підставі розпорядження керівника апарату суду №163 від 01.03.2016, здійснено повторний автоматизований розподіл для визначення судді з метою заміни судді Панни С.П. через її лікарняний. Автоматизованою системою визначено наступний склад колегії: головуючий колегії суддя - Воронько В.Д., судді Кеся Н.Б., Юзіков С.Г.

Ухвалою суду від 01.03.2016 новим складом колегії справу прийнято до свого провадження та призначено для розгляду на 22.03.2016. Цією ж ухвалою задоволено клопотання про витребування у позивача доказів.

Ухвалою суду від 21.04.2016 судом продовжено строк розгляду справи до 16.05.2016 включно.

1-й відповідач відзив на позов не надав, участь свого повноважного представника не забезпечив у судові засідання, про дату, час і місце проведення судових засідань відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від 1-го відповідача конверти з ухвалою суду про порушення провадження у справі та ухвалою від 01.12.2015 про відкладення розгляду справи повернулися на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання", решта ухвал суду отримані 1-м відповідачем, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно з ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані відповідачам завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення 1-го відповідача про дату, час та місце судового слухання, але він не скористалися своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

26.07.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файненшл Україна" (позивач, лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп" (далі по тексту - 1-й відповідач, лізингоотримувач) укладено договір фінансового лізингу № UА128L-13-06.

Відповідно до пункту 2.1 договору лізингу позивач зобов'язався придбати у продавця у власність предмет лізингу, зазначений у додатку № 1 до даного договору, і надати його відповідачу в тимчасове володіння й користування для підприємницьких цілей, за плату, на строк і на інших умовах, зазначених у зазначених у цьому Договорі й Загальних Умовах, з переходом права власності на предмет лізингу до відповідача за умови дотримання відповідних вимог, встановлених Загальними Умовами.

Пунктом 3.1 договору визначено поняття предмету лізингу. Характеристики й дані, які дозволяють визначити предмет лізингу, що передається лізингодавцем у лізинг лізингоодержувачу за цим договором, зазначені у Специфікації, що є Додатком №1 до цього договору.

Предметом лізингу за Договором лізингу є бульдозер "Сaterpillar", модель D6К ХL, серійний № САТ00D6KVFBH02727, що зазначено в технічній специфікації, яка є Додатком № 1 до Договору лізингу (далі по тексту - предмет лізингу).

Пунктом 4.1 договору лізингу встановлено, що загальна сума лізингових платежів за договором складається з:

а) відшкодування вартості предмета лізингу (основа боргу лізингоодержувача);

б) процентів, збільшених відповідно до пункту 4.4 Договору лізингу.

Згідно з пунктом 4.5 договору лізингу відповідач сплачує лізингові платежі в розмірі, передбаченому Додатком № 3 до Договору лізингу, збільшеному відповідно до пункту 4.4 цього договору, не пізніше кінцевої дати сплати лізингових платежів. За 5 банківських днів до кінцевої дати сплати лізингових платежів у відповідному періоді нарахування позивач надсилає відповідачеві рахунок-фактуру електронною поштою або факсимільним зв'язком.

На виконання умов вищезазначеного договору лізингу 16.08.2013 позивач передав відповідачу предмет лізингу бульдозер "Сaterpillar", модель D6К ХL, серійний № САТ00D6KVFBH02727, що підтверджується долученим до матеріалів справи актом прийому-передачі обладнання № 167 від 16.08.2013, який складено на підставі:

- договору № UА128L-13-06 від 26.07.2013;

- видаткової накладної № 167 від 16.08.2013;

- договору №CL0670 від 26.07.2013.

Вартість предмета лізингу згідно вказаної видаткової накладної становить 1818843,00 грн.

Обладнання належить позивачу на праві власності, підтвердженням чого є Свідоцтво про державну реєстрацію обладнання серія LA № 056767.

В якості додатку №2 до договору лізингу між сторонами підписано графік авансових лізингових платежів та комісійної винагороди, а саме авансовий лізинговий платіж - 67050,00 доларів США, в тому числі ПДВ, що станом на дату, яка передує даті укладання цього договору становить 545652,90 грн., в тому числі ПДВ.

Комісійна винагорода - 1564,50 доларів США, в тому числі ПДВ, що станом на дату, яка передує даті укладання цього договору становить 12731,90 грн.

Суми до сплати розраховані на дату укладання угоди та підлягають перерахунку згідно умов пункту 4.2 та пункту 4.3 договору.

В якості додатку №3 між сторонами узгоджено загальний графік лізингових платежів.

16.08.2013 між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до Договору лізингу з Уточненим Загальним Графіком Платежів, а 24.03.2014 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 2 до Договору лізингу, яка містить чинний на сьогоднішній день Уточнений Загальний Графік Платежів.

Згідно з п. 4.4. Договору лізингу та Додатковою угодою №2 суми лізингових платежів не є фіксованими, оскільки проценти, що підлягають сплаті у складі поточного лізингового платежу, збільшуються на наступні коефіцієнти:

1) Добуток сум, що надійшли позивачеві в рахунок сплати поточного лізингового платежу, збільшується на коефіцієнт Кfхі0, Кfхі0 = (Fхі - Fх0)/Fх0;

2) Добуток частини поточного лізингового платежу, що залишився непогашеним станом на дату виставлення рахунку-фактури збільшується на коефіцієнт Кfхe0, Кfхe0 = (Fхe - Fх0)/Fх0;

3) Добуток сум, що надійшли позивачу протягом поточного періоду нарахування в рахунок погашення заборгованості за попередніми лізинговими платежами (без урахування будь-якого збільшення/зменшення процентів за такими лізинговими платежами), збільшується на коефіцієнт Кfхі1, Кfхі1 = (Fхі - Fх1)/Fх0;

Збільшення процентів, передбачене цим пунктом, розраховується за умови, що Fхі перевищує Fх1 більш ніж на 1 відсоток.

4) Добуток суми заборгованості за попередніми лізинговими платежами (без урахування будь-якого збільшення/зменшення процентів за такими лізинговими платежами), що залишилась непогашеною станом на дату виставлення рахунку-фактури за поточний період нарахування, збільшується на коефіцієнт Кfхe1, Кfхe1= (Fхe - Fх1)/Fх0.

Збільшення процентів, передбачене цим підпунктом цього пункту, розраховується за умови, що відповідно Fхе перевищує Рх1 більш ніж на 1 відсоток.

При цьому для цілей розрахунку зазначених коефіцієнтів:

Fх0 - 1) курс гривні до долара США на дату, яка передує даті укладання цього Договору або

2) курс гривні до долара США станом на дату, яка передує даті передачі предмета лізингу у випадку зміни максимального курсу продажу долара США на Міжбанківській валютній біржі (за інформацією на веб-сайті на час закриття торгів, станом на дату, яка передує даті передачі, більш ніж на 1% в порівнянні з курсом гривні до долара США, встановленим на міжбанківській валютній біржі на дату, що передує даті укладання Договору лізингу,

Fхі - курс гривні до базової валюти на дату, що передує даті зарахування на банківський рахунок позивача відповідних платежів від відповідача,

Fхе - курс гривні до базової валюти станом на дату, що передує даті виставлення рахунку-фактури за поточний період нарахування,

Fхі - курс гривні до долара США станом на дату, що передує даті виставлення рахунку-фактури за попередній період нарахування.

Збільшення процентів не призводить до збільшення лізингових платежів в частині відшкодування вартості предмета лізингу.

Позивач в позовній заяві зазначає, що 1-й відповідач на виконання умов укладеного між сторонами договору здійснив лізингові платежі з датою платежу 26.09.2013 на суму 42247,87 грн, 28.10.2013 на суму 42185,96 грн, 28.11.2013 на суму 42405,22 грн, 26.12.2013 на суму 42521,30 грн, 28.01.2014 на суму 44058,71 грн, 01.04.2014 на суму 15444,69 грн, 16.04.2014 на суму 15573,87 грн. Загальна сума здійснених лізингових платежів за договором лізингу склала 244437,62 грн.

Згідно розрахунку позивача сума заборгованості 1-го відповідача зі сплати лізингових платежів станом на 22 вересня 2015 року становить 2477233,77 грн. Несплаченими є лізингові платежі за період з квітня 2014 року по серпень 2015 року.

15.09.2015 позивач направив на адресу 1-го відповідача з описом вкладення повідомлення про порушення умов фінансового лізингу з вимогою сплатити заборгованість з лізингових платежів в сумі 2477233,77 грн, пеню в сумі 757087,10 грн та вимогу про сплату пені.

Також позивач 15.09.2015 надіслав з описом вкладення 2-му відповідачу вимогу про виплату заборгованості по лізинговим платежам, пені та 3% річних за договором фінансового лізингу № UА128L-13-06 від 26.07.2013 та договору поруки № UA128L-13-06S1 від 26.07.2015.

Досудовий порядок врегулювання спору не дав результатів, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача 3279077,26 грн заборгованості за лізинговими платежами.

Пунктом 14.10 Загальних Умов визначено, що у випадку прострочення сплати будь-якого платежу відповідача, відповідач буде зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з дати сплати, визначеної відповідним договором (з урахуванням загальних умов) і по дату фактичної сплати відповідачем простроченої суми у повному обсязі.

Зазначена пеня нараховується тільки при наявності факту пред'явлення позивачем відповідачеві письмової вимоги про виплату такої пені.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив та вказав, що на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" позивачем у січні 2015 року було зареєстроване звернення стягнення за договором лізингу, оформлений виконавчий напис нотаріуса, внаслідок чого Позивач в позасудовому порядку відмовився від Договору лізингу.

Несплаченими є лізингові платежі з квітня 2014 року по серпень 2015 року. Кінцева дата оплати платежу за квітень 2014 року - 01.05.2014.

Наслідки прострочення лізингоодержувачем сплати лізингових платежів визначено у ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", де вказано, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Отже право позивача на відмову від договору лізингу виникло з 31 травня 2014 року у зв'язку з несплатою боржником лізингового платежу за квітень 2014 року.

Правом на відмову від договору лізингу позивач скористався 28.01.2015 шляхом оформлення виконавчого напису нотаріуса, у зв'язку з чим в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 28.01.2015 о 12:22:46 реєстратором Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за заявою позивача було зареєстроване звернення стягнення за договором лізингу, про що отриманий витяг від 28.01.2015 № 46197770.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Отже, позивач шляхом оформлення виконавчого напису нотаріуса відмовився від договору лізингу та така відмова є вчиненою з моменту отримання 1-м відповідачем поштою на початку лютого 2015 року витягу від 28.01.2015 року № 46197770.

Відповідно до ч. 3 статті 651 ЦКУ у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. А згідно із частиною 4 статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Письмова вимога кредитора за вих. №245/09 від 15.09.2015 до поручителя про здійснення лізингових платежів за квітень 2014 року - серпень 2015 року за договором лізингу направлена на адресу поручителя листом з описом вкладення 15.09.2015.

В той же час, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Положеннями ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука, зокрема, припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. З огляду на текст договору поруки, у ньому не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами п. 16.1 цього договору встановлено, що договір діє до дати надання кредитором поручителеві письмового підтвердження про виконання всіх зобов'язань боржника за договором, що не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення лізингодавцем вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється в частині певних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Оскільки позивач шляхом оформлення виконавчого напису нотаріуса відмовився від договору лізингу та така відмова є вчиненою з моменту отримання поштою на початку лютого 2015 року боржником Витягу від 28.01.2015 № 46197770. У зв'язку з розірванням договору лізингу останнім лізинговим платежем (основним зобов'язанням) в межах дії договору лізингу, за належне виконання якого поручився Поручитель, - є січень 2015 року, строк оплати якого встановлено до 01.02.2015.

Кредитор у встановлений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України строк (шість місяців), тобто до 01.07.2015 з вимогою про сплату лізингового платежу за січень 2015 року, так саме як і за попередні місяці, починаючи з квітня 2014 року, до поручителя не звернувся.

З позовною заявою до поручителя кредитор звернувся до господарського суду Дніпропетровської області лише у жовтні 2015 року.

У зв'язку з тим, що кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання за договором лізингу (обов'язку сплатити щомісячний лізинговий платіж) не пред'явив вимоги до поручителя, тому порука за договором поруки за лізинговими платежами до лютого 2015 року включно (шість місяців від дати звернення кредитора з вимогою до поручителя) - є припиненою.

Відповідно до п.4.5. договору лізингу боржник сплачує лізингові платежі в розмірі, передбаченому додатком № 3 до цього договору, збільшеному відповідно до пункту 4.4. цього договору, не пізніше кінцевої дати сплати лізингових платежів. За змістом п. 4.4. договору лізингу суми лізингових платежів, виражені в доларах США є незмінними, а суми платежів в гривні не є фіксованими та за загальним змістом збільшуються пропорційно збільшенню курсу долара США на дату зарахування на банківський рахунок кредитора відповідних платежів від боржника.

Такі умови відповідають приписам статті 524 ЦК України, яка визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 3.5. договору поруки передбачено, що поручитель сплачує всі платежі, зазначені в цьому договорі поруки, у національній валюті України. Сума, що підлягає до сплати, визначатиметься за максимальним курсом продажу долара США на Міжбанківській валютній біржі (за інформацією, розміщеною на веб-сайті http://www.udinform.com) на час закриття торгів, станом на дату, яка передує даті укладення цього договору".

Максимальний курс продажу долара США на Міжбанківській валютній біржі (за інформацією, розміщеною на веб-сайті http://www.udinform.com) на час закриття торгів, станом на дату, яка передує даті укладення договору поруки, тобто на 25.07.2013, складав 8,138 грн. за 1 долар США (п.2.3. договору фінансового лізингу).

Несплаченими з боку боржника є лізингові платежі за квітень 2014 року - серпень 2015 року.

Згідно уточненого загального графіку платежів у додатковій угоді від 24.03.2014 № 2 до договору лізингу, загальний розмір лізингових платежів за квітень 2014 року - серпень 2015 року складає суму 94 715,15 долара США. Отже, на підставі п. 3.5. договору поруки кредитором до поручителя могла б бути пред'явлена вимога про сплату заборгованості за лізинговими платежами в сумі 770 791,89 грн. = 8,138 грн. х 94 715,15 долара США, а не 2 477 233,77 грн.

З огляду на викладене, незаконними також є вимоги про стягнення з поручителя 757 087,10 грн. пені та 44 756,39 грн. трьох процентів річних, оскільки розрахунок цих сум виконувався за курсом продажу долара США на дату нарахування кожного простроченого платежу, а не на 25.07.2013, як це передбачено п. 3.5. договору поруки.

26.01.2016 2-м відповідачем наданий власний розрахунок сум заборгованості перед позивачем, з якого слідує, що розмір боргу за лізинговими платежами зі сплати відсотків за період з березня по серпень 2015 року складає 37775,05 грн, розмір пені за прострочку платежу за ці періоди складає 5952,01 грн та нарахований з 01.04.2015 по 15.09.2015, розмір 3% річних 303,34 грн.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

За приписами ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

З вищевказаного вбачається, що договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, у зв'язку із цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів".

Аналогічне положення містить пп. в) п. 17.2.1 договору лізингу.

Отже право позивача на відмову від договору лізингу виникло з 31 травня 2014 року у зв'язку з несплатою боржником лізингового платежу за квітень 2014 року.

Правом на відмову від договору лізингу позивач скористався 28.01.2015, шляхом оформлення виконавчого напису нотаріуса, у зв'язку з чим в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 28.01.2015 реєстратором Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України за заявою позивача було зареєстроване звернення стягнення за договором лізингу, про що отриманий Витяг від 28.01.2015 № 46197770.

На підставі ч. ч. 2, 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" позивачем у січні 2015 року було зареєстроване звернення стягнення за договором лізингу, оформлений виконавчий напис нотаріуса, внаслідок чого позивач в позасудовому порядку відмовився від договору лізингу, тому відсутні правові підстави для задоволення вимог про розірвання договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

За доводами 2-го відповідача 1-й Відповідач дізнався про оформлення позивачем виконавчого напису нотаріуса у зв'язку з отриманням на початку лютого 2015 року поштою Витягу від 28.01.2015 року № 46197770.

Згідно ч. 2, 4 статті 214 ЦКУ Особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 3 статті 651 ЦКУ у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно ч.1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором. Керуючись частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець повідомив лізингоодержувача про відмову від договору. На дату припинення договору боржник мав заборгованість зі сплати лізингових платежів.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. А згідно із частиною 4 статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Враховуючи наведене та те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, є безпідставними.

Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 у справі № 3-28гс13 та постанові Вищого господарського суду України від 29.12.2015 у справі № 911/1623/15.

Отже, позивач безпідставно просить стягнути з відповідачів відшкодування вартості предмета лізингу у складі лізингових платежів, задоволенню підлягають лише вимоги про стягнення комісії.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

24.03.2014 між позивачем та 1-м відповідачем була укладена додаткова угода № 2 до договору лізингу, яка містить чинний на сьогоднішній день Уточнений Загальний Графік Платежів, що передбачає сплату лізингових платежів щомісячно окремими платежами до 01 числа наступного місяця.

Умовами п.14.10. Загальних Умов договорів фінансового лізингу № UA128L-13 встановлена відповідальність за порушення строків сплати щомісячних лізингових платежів, встановлених Загальним Графіком Платежів.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Оскільки умовами договору лізингу передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок лізингоодержувача сплатити лізингові платежі частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право лізингодавця вважається порушеним з моменту недотримання лізингоодержувачем строку погашення кожного чергового платежу.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі 6-20цс14.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник.

З урахуванням умов договору поруки, в частині 4 ст. 559 Цивільного кодексу України під основним зобов'язанням розуміється щомісячна сплата лізингових платежів.

Згідно п. 2 договору поруки позивач поручився за виконання зобов'язань боржника за договором лізингу зі сплати на користь кредитора лізингових платежів, а також штрафних санкцій за порушення зобов'язань боржника, передбачених умовами договору лізингу.

Несплаченими з боку боржника є лізингові платежі за квітень 2014 року - серпень 2015 року.

Письмова вимога кредитора за вих. №245/09 від 15.09.2015 до поручителя про здійснення лізингових платежів за квітень 2014 року - серпень 2015 року за договором лізингу направлена на адресу поручителя листом з описом вкладення 15.09.2015.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Згідно ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк, згідно ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України, визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. В договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами п.16.1 цього договору встановлено, що договір діє до дати надання кредитором поручителеві письмового підтвердження про виконання всіх зобов'язань боржника за договором, що не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення лізингодавцем вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється в частині певних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 № 6-53цс14 та Постанові Вищого господарського суду України від 29.12.2015 у справі № 911/1623/15.

У зв'язку з розірванням договору лізингу останнім лізинговим платежем (основним зобов'язанням) в межах дії договору лізингу, за належне виконання якого поручився поручитель, - є січень 2015 року, строк оплати якого встановлено до 01.02.2015.

Кредитор у встановлений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України шестимісячний строк, тобто до 01.07.2015, з вимогою про сплату лізингового платежу за січень 2015 року, так саме як і за попередні місяці, починаючи з квітня 2014 року, до поручителя не звернувся.

З позовною заявою до поручителя кредитор звернувся до господарського суду Дніпропетровської області у жовтні 2015 року.

Враховуючи те, що у справі відсутні документи, які б свідчили про повернення 1-м відповідачем позивачу предмета лізингу, то проценти за користування предметом лізингу мають бути сплачені по серпень 2015 року, як це заявлено в позовній заяві. Тому 2-й відповідач має солідарно з 1-м відповідачем відповідати за сплату комісії за період з березня по серпень 2015 року.

Згідно ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.4.5 договору лізингу боржник сплачує лізингові платежі в розмірі, передбаченому додатком № 3 до цього договору, збільшеному відповідно до пункту 4.4. цього договору, не пізніше кінцевої дати сплати лізингових платежів. За змістом п. 4.4. договору лізингу суми лізингових платежів, виражені в доларах США є незмінними, а суми платежів в гривні не є фіксованими та за загальним змістом збільшуються пропорційно збільшенню курсу долара США на дату зарахування на банківський рахунок кредитора відповідних платежів від боржника.

Такі умови відповідають приписам статті 524 ЦК України, яка визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 3.5. договору поруки передбачено, що поручитель сплачує всі платежі, зазначені в цьому договорі поруки, у національній валюті України. Сума, що підлягає до сплати, визначатиметься за максимальним курсом продажу долара США на Міжбанківській валютній біржі (за інформацією, розміщеною на веб-сайті http://www.udinform.com) на час закриття торгів, станом на дату, яка передує даті укладення цього договору.

Максимальний курс продажу долара США на Міжбанківській валютній біржі (за інформацією, розміщеною на веб-сайті http://www.udinform.com) на час закриття торгів, станом на дату, яка передує даті укладення Договору поруки, тобто на 25.07.2013 , складав 8,138 грн. за 1 долар США .

Таким чином для поручителя договором передбачені обмеження його відповідальності перед кредитором.

Судом здійснено власний розрахунок заборгованості зі сплати комісії за користування предметом лізингу, розмір якої визначений з урахуванням курсу долара США на Міжбанківській валютній біржі на день, що передує даті кожного платежу. та складає 279318,67 грн. Також здійснено розрахунок пені та 3% річних за прострочку сплати процентів за користування предметом лізингу за кожним простроченим платежем окремо.

Розмір пені за загальний період прострочення з 01.03.2014 по 15.09.2015 складає 92807,73 грн, 3% річних 5796,46 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 14.10 Загальних умов договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку прострочення сплати будь-якого платежу лізингоодержувач зобов'язаний заплатити пеню за період з дати оплати платежу по дату фактичної сплати. На підставі цього позивач нарахував пеню за весь період прострочення платежів, що приймається судом, пеня підлягає стягненню за весь період прострочки.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.04.2015 у справі № 910/6379/14.

Таким чином з боржника та поручителя підлягає стягненню солідарно заборгованість зі сплати лізингових платежів в сумі 37775,05 грн, 5952,01 грн пені та 303,34 грн 3% річних.

Заборгованість в сумі 241543,62 грн, 86855,72 грн пені, 5493,12 грн 3% річних слід стягнути з 1-го відповідача.

Також підлягає задоволенню вимога про зобов'язання 1-го відповідача повернути позивачу предмет лізингу, в задоволенні решти майнових вимог та вимоги про розірвання договору лізингу слід відмовити, оскільки він вже є розірваним.

Провадження у справі за зустрічним позовом 2-го відповідача підлягає припиненню згідно з п.2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки вже є рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/9371/15 між тими ж сторонами про той же предмет спору.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачений 2-м відповідачем судовий збір при подачі зустрічного позову може бути повернуто йому з держбюджету України за його заявою.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на позивача покладаються 1218,00 грн судових витрат, що сплачені за вимогу про розірвання договору, 43517,32 витрат за майнові вимоги, в задоволенні яких слід відмовити, витрати по сплаті судового збору в сумі 31958,84 грн покладаються на 1-го відповідача, 330,49 грн витрат по сплаті судового збору покладаються на 2-го відповідача.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 80, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп" (м. Дніпропетровськ, пр-т Дмитра Яворницького (К.Маркса), буд. 4, кв. 1, ідентифікаційний код 35607550) та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехно Капітал" (м. Дніпропетровськ, вул. Сергія Єфремова, буд. 2-А, кв. 10, (м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова (Андрія Фабри), буд. 15, кв. 23-А), ідентифікаційний код 35446685) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файнешнл Україна" (м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, ідентифікаційний код 35431993) - 37 775,05 грн заборгованості за лізинговими платежами, 5 952,01 грн пені, 303,34 грн 3% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп" (м. Дніпропетровськ, пр-т Дмитра Яворницького (К.Маркса), буд. 4, кв. 1, ідентифікаційний код 35607550) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файнешнл Україна" (м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, ідентифікаційний код 35431993) - заборгованість в сумі 241543,62 грн, 86855,72 грн пені, 5493,12 грн 3% річних та витрати по сплаті судового збору у сумі 31958,84 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехно Капітал" (м. Дніпропетровськ, вул. Сергія Єфремова, буд. 2-А, кв. 10, (м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова (Андрія Фабри), буд. 15, кв. 23-А), ідентифікаційний код 35446685) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файнешнл Україна" (м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, ідентифікаційний код 35431993) витрати по сплаті судового збору у сумі 330,49 грн.

Видати накази позивачу після набрання рішенням законної сили.

5. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп" (м. Дніпропетровськ, пр-т Дмитра Яворницького (К.Маркса), буд. 4, кв. 1, ідентифікаційний код 35607550) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файнешнл Україна" (м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, ідентифікаційний код 35431993) бульдозер Caterpillar D6K XL, серійний номер CAT00D6KVFBH02727.

6. В решті позовних вимог за первісним позовом відмовити.

7. Провадження у справі за зустрічними позовними вимогами припинити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 23.05.2016.

Головуючий колегії В.Д. Воронько

Суддя Н.Б. Кеся

Суддя С.Г. Юзіков