ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"24" травня 2016 р. Справа № 911/317/16

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт»
доТовариства з обмеженою відповідальністю виробничо-будівельна фірма «Монолітбуд»
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору 1. Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву 2. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області 3. Фонд державного майна України
провизнання права власності
за участю представників:

прокуратури:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
позивача 1:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
позивача 2:ОСОБА_1 дов. від 11.01.2016
відповідача:ОСОБА_2 дов. від 17.02.2016 № 5, ОСОБА_3 керівник
третьої особи 1:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
третьої особи 2:ОСОБА_4 дов. від 09.02.2016 № 9
третьої особи 3:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону (далі прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі перший позивач), Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» (далі другий позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельна фірма «Монолітбуд» (далі відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі третя особа 1), Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області (далі третя особа 2), Фонд державного майна України (далі третя особа 3) про визнання за державою в особі Міністерства оборони України право власності на обєкт нерухомості військового містечка № 2 (м. Біла Церква, вул. Куценко, 5б, загальною площею 1041 м2), а саме: «Пункт технічного обслуговування і ремонту» та вилучення у відповідача та передачу в (оперативне) управління Міністерства оборони України в особі Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» обєкти нерухомості військового містечка № 2 (м. Біла Церква, вул. Куценка, 5б, загальною площею 1041 м2), а саме: «Пункт технічного обслуговування і ремонту» (вимоги з урахуванням заяви про виправлення описки в позовній заяві про визнання права власності від 04.04.2016).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що вказане нерухоме майно вибуло з власності держави поза її волею, позаяк здійснюючи відчуження нерухомого майна на користь відповідача, Державне підприємство Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» не було його власником та відповідно не мало правомочності передавати його у власність іншій особі.

Відповідач не визнає позовні вимоги з підстав викладених в запереченнях, які зводяться до того, що вимоги прокурора не стосуються майна, яке відповідач набув у власність на підставі затвердженої судом мирової угоди та просить суд застосувати до вказаних вимог наслідки спливу строку позовної давності, про що зазначає в поданій до суду заяві від 18.02.2016.

На адресу суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву надійшло клопотання про заміну третьої особи - Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області, яке відхилено судом з огляду на його недоцільність.

Від відповідача на адресу суду надійшла заява від 22.04.2016, в якій він просить суд відмовити у прийнятті заяви Заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону про виправлення описки в позовній заяві та не враховувати її при винесенні рішення у справі, з огляду на те, що відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач має право змінити предмет позову до початку розгляду справи по суті.

Розглянувши подану заяву відповідача від 22.04.2016, суд відмовляє в її задоволенні, з огляду на те, що подана прокурором заява про виправлення допущеної технічної описки в адресі майна, не є зміною предмету позову про визнання права власності.

На адресу суду від Заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону надійшло клопотання, в якому він просить суд відкласти розгляд справи у звязку з участю прокурора в розгляді іншої справи.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи суд відмовляє в його задоволенні з огляду на те, що матеріалів справи достатньо для вирішення даного спору та прокурор, який на час розгляду даної справи бере участь по іншій справі, не є єдиним можливим законним представником, за відсутності якого справа не може бути розглянута.

Прокурор, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.

Перший позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Присутній в судовому засіданні представник другого позивача повністю підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Присутні в судовому засіданні представники відповідача проти позовних вимог заперечили з підстав викладених в запереченнях.

Третя особа 1, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, письмових пояснень по суті спору не надіслала, про причини неявки суд не повідомила.

Присутній в судовому засіданні представник третьої особи 2 письмових пояснень по суті спору не надав.

Третя особа 3, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, письмових пояснень по суті спору не надіслала, про причини неявки суд не повідомила.

Враховуючи, що неявка прокурора, першого позивача та третіх осіб 1, 3 в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності прокурора та представників першого позивача та третіх осіб 1, 3 за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників другого позивача, відповідача та третьої особи 2, присутніх в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.05.2012 у справі № 17/019-12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельної фірми «Монолітбуд» до Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» про стягнення 175214,49 грн., затверджено мирову угоду, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельною фірмою «Монолітбуд» та Державним підприємством Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт», відповідно до якої, Державне підприємство Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» в добровільному порядку в рахунок погашення заборгованості передало у власність Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-будівельній фірмі «Монолітбуд» нежитлову будівлю ПТОР (пункт технічного обслуговування і ремонту), загальною площею 1041 кв.м., залишкова балансова вартість будівлі становить 102139,75 гривень, що знаходяться за адресою: вул. Куценка, 5 «б», м. Біла Церква, Київська область.

У звязку з затвердження мирової угоди, укладеної між Державним підприємством Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельною фірмою «Монолітбуд» провадження у справі № 17/019-12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельної фірми «Монолітбуд» до Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» про стягнення 175214,49 грн. припинено на підставі ст. 78, п. 7 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі мирової угоди, яка затверджена ухвалою господарського суду Київської області від 11.05.2012 у справі № 17/019-12, за відповідачем зареєстровано право власності на спірне майно: нежитлову будівлю, що знаходяться за адресою: вул. Куценка, 5 «б», м. Біла Церква, Київська область.

Звертаючись з даним позовом до суду прокурор зазначає, що вказана мирова угода укладена з порушенням інтересів державним в особі Міністерства оброни України, а вказане нерухоме майно вибуло з власності держави поза її волею, позаяк здійснюючи відчуження спірного майна, Державне підприємство Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» не було його власником та відповідно не мало правомочності передавати його у власність іншій особі.

Прокурор зазначає, що згода на відчуження Державним підприємством Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» спірного майна органом управління Міністерством оборони України не надавалась з Фондом державного майна України відчуження майна не погоджувалось.

Оскільки вказане нерухоме майно вибуло з власності держави поза її волею і набуте у власність Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельна фірма «Монолітбуд» від особи, яка не мала права його відчужувати, то на думку прокурора зазначене дає підстави визнати за державою право власність на спірне майно та повернути його у державну власність, у звязку з чим прокурор звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожен суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав та законних інтересів шляхом визнання права.

Відповідно до норм чинного законодавства, а саме ст.ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з мирової угоди, укладеної між Державним підприємством Міністерства оборони України «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-будівельною фірмою «Монолітбуд», яка затверджена ухвалою господарського суду Київської області від 11.05.2012 у справі № 17/019-12, ДП МОУ «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» в рахунок погашення заборгованості передало у власність ТОВ виробничо-будівельній фірмі «Монолітбуд» нежитлову будівлю ПТОР (пункт технічного обслуговування і ремонту), загальною площею 1041 кв.м., що знаходяться за адресою: вул. Куценка, 5 «б», м. Біла Церква, Київська область.

Судом встановлено, що вказана ухвала господарського суду Київської області від 11.05.2012 у справі № 17/019-12, якою затверджено мирову угоду, укладену між ДП МОУ «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» та ТОВ виробничо-будівельною фірмою «Монолітбуд» не скасована в установленому законом порядку та відповідно є такою, яка набрала законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Положеннями ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Враховуючи, що на час розгляду даної справи є рішення суду ухвала господарського суду Київської області від 11.05.212 у справі № 17/019-12, якою затверджено мирову угоду, укладену між другим позивачем та відповідачем у даній справі, відповідно до якої право власності на спірне майно перейшло від ДП МОУ «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» до ТОВ виробничо-будівельній фірмі «Монолітбуд» та зареєстровано за останнім в установленому законом порядку, то за наявності такого судового рішення вимоги прокурора про визнання за державою в особі Міністерства оборони України права власності на спірне майно є, недоведеними, безпідставними та передчасними, позаяк не може існувати два рішення суду з яких витікає право власності на одне і те саме майно.

Також суд при вирішені даного спору бере до уваги таке.

Мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні і визнавати недійсною у позовному провадженні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 08.12.2015 у справі № 915/2240/14 та постанові Верховного суду України від 20.01.2009 у справі № 24/489.

Оскільки мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні і визнавати недійсною у позовному провадженні, то у суду відсутня можливість скористатись наданим йому правом передбаченим ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та визнати мирову угоду, укладену між другим позивачем та відповідачем у справі недійною у судовому порядку.

Також суд позбавлений можливості щодо перегляду зазначеної ухвали господарського суду Київської області від 11.05.2012 у справі № 17/019-12, якою затверджено мирову угоду, укладену між другим позивачем та відповідачем, оскільки перегляд такої ухвали можливий в межах розглянутої господарським судом справи № 17/019-12 вищестоящою судовою інстанцією.

З огляду на те, що на час розгляду даної справи є рішення суду ухвала господарського суду Київської області від 11.05.212 у справі № 17/019-12, яка не скасована, є такою, яка набрала законної сили та стала підставою для набуття відповідачем права власності на спірне майно, яке (право власності) зареєстровано за ним в установленому законом порядку, то суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог прокурора щодо визнання за державою в особі Міністерства оборони України права власності на спірне майно, у звязку з чим відмовляє в їх задоволенні.

Також, суд відмовляє в задоволенні вимог про вилучення у відповідача та передачу в (оперативне) управління Міністерства оборони України в особі Державного підприємства «Білоцерківське управління військово-будівельних робіт» обєкти нерухомості військового містечка № 2 (м. Біла Церква, вул. Куценка, 5б, загальною площею 1041 м2), а саме: «Пункт технічного обслуговування і ремонту», позаяк вказані вимоги є похідними та результат їх вирішення стоїть в прямій залежності від вирішення основної вимоги про визнання за державою в особі Міністерства оборони України права власності на обєкт нерухомості військового містечка № 2 (м. Біла Церква, вул. Куценко, 5б, загальною площею 1041 м2), а саме: «Пункт технічного обслуговування і ремонту», в задоволенні якої судом відмовлено.

Щодо заперечень відповідача проти позовних вимог з підстав того, що позовні вимоги заявлені з пропуском строку позовної давності, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10 за змістом частини 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Враховуючи що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи та беручи до уваги, що вимоги прокурора є недоведеними та безпідставними, то у суду відсутні правові підстави щодо застосування до таких вимог наслідки спливу строків позовної давності, у звязку з чим він відхиляє подану заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо позовних вимог.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на другого позивача - платника судового збору.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 02.06.2016.