ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"31" травня 2016 р. Справа № 5019/950/12

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюка В.Г., розглянувши скаргу Кузнецовського міського комунального підприємства на дії державної виконавчої служби України

стягувач: Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

боржник: ОСОБА_1 міське комунальне підприємство

орган виконання судового рішення: Відділ державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції (надалі - ДВС України)

у справі № 5019/950/12

за позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача: Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення заборгованості в сумі 1 821 493 грн. 68 коп.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з Кузнецовського міського комунального підприємства заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 1 жовтня 2002 року № 3 у розмірі 1 821 493 грн. 68 коп., з яких: 1 782 895 грн. 38 коп. - основного боргу, 32 150 грн. 57 коп. пені, 6 447 грн. 73 коп. трьох процентів річних.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 23 липня 2012 року вимоги позивача задоволено, стягнуто з підприємства 1 782 895 грн. 38 коп. основного боргу, 32 150 грн. 57 коп. пені, три проценти річних у розмірі 6 447 грн. 73 коп., а також 36 429 грн. 87 коп. судового збору.

07 серпня 2012 року на виконання вищезазначеного судового рішення господарським судом Рівненської області було видано відповідний наказ.

18 травня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду ОСОБА_1 міське комунальне підприємство подало скаргу на дії ДВС України, в якій просило суд визнати дії ДВС України по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 29 квітня 2016 року неправомірними та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 29 квітня 2016 року, який накладений на розрахункові рахунки № 1250, № 3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині на суму 185 792 грн. 35 коп. згідно постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 35644232 по судовому наказі № 5019/950/12 від 07 серпня 2012 року.

Скаргу мотивує тим, що ДВС України, порушує положення статті 19 Конституції України та статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", щодо законності постанови, також зазначає, що боржник надає усі житлово-комунальні послуги у місті ОСОБА_1 і арешт коштів боржника виконавчою службою, унеможливить надання таких послуг, що спричинить катастрофічні наслідки екологічного та економічного характеру.

19 травня 2016 року ухвалою суду прийнято до розгляду скаргу на дії ДВС України, розгляд якої призначено на 31 травня 2016 року.

30 травня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник стягувача подав пояснення в яких зазначив, що скарга на дії ДВС України є необґрунтованою та такою яка не підлягає до задоволення.

30 травня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник боржника подав додаткові обґрунтування, в яких зазначив, що скарга є обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення.

30 травня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник ДВС України подав клопотання, в якому просив суд відкласти розгляд скарги на іншу дату.

31 травня 2016 року у судовому засіданні уповноважений представник боржника підтримав скаргу на дії ДВС України, просив суд задовольнити її в повному обсязі, в свою чергу уповноважений представник стягувача проти скарги заперечив, наполягав на її безпідставності та необґрунтованості, просив суд в її задоволенні відмовити.

ДВС України не забезпечило явку уповноваженого представника у судове засідання 31 травня 2016 року, хоча про місце, дату та час судового засідання була належним чином повідомлена.

У відповідності до частини 2 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду скарги по суті, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі представника ДВС України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників стягувача, боржника, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга на дії ДВС України, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги і вирішення її по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно з статтею 2 Закону України "Про державну виконавчу службу" правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Частиною статті 7 Закону України "державну виконавчу службу" визначено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. (частина 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

29 квітня 2016 року в.о. начальником відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про арешт коштів Кузнецовського міського комунального підприємства на підставі наказів господарського суду Рівненської області, серед яких постанова про стягнення виконавчого збору від 18 грудня 2012 року на суму 185 792 грн. 35 коп. винесеній на підставі наказу господарського суду Рівненської області від 07 серпня 2012 року № 5019/950/12.

У відповідності до вищезазначеної постанови, накладено арешт на кошти в межах суми 7 525 872 грн. 97 коп., що містяться на рахунках № 2600 5054 7212 50, № 30 90 в ПАТ КБ "Приватбанк", боржник ОСОБА_1 міське комунальне підприємство.

Боржник у своїй скарзі та у судовому засіданні зазначив, що 28 квітня 2016 року ним було направлено для ДВС України лист № 974, в якому він просив, в першу чергу звернути стягнення на майно боржника.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 52 Закону України про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Частиною 5 тієї ж статті визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Суд зазначає, сам факт звернення боржника з клопотанням до ДВС України, з пропозицією, в першу чергу звернути стягнення на майно боржника, не є підставою для задоволення такого клопотання, оскільки воно має ґрунтуватися на нормах закону.

Як зазначалося вище, ДВС України, повинна керуватися виключно Конституцією України, Законами України та у своїй діяльності не допускати порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Суд вбачає, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 29 квітня 2016 року в частині виконання наказу № 5019/950/12 (постанови про стягнення виконавчого збору) та накладено арешт на кошти боржника, оскільки як зазначалося в статті 52 Закон України "Про виконавче провадження", в першу чергу стягнення за виконавчими документами звертається на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті.

Також, у судовому засіданні 31 травня 2016 року повноважний представник боржника не надав пояснення, щодо долучених до матеріалів скарги протоколів узгодження обсягів заборгованості з різниці в тарифах і не надав доказів виконання зазначених протоколів (перерахування коштів на рахунок боржника, або будь які інші рахунки).

Крім того, представник боржника не зазначив суду, будь яких норм права, які були порушені ДВС України при винесенні оскаржуваної постанови, окрім як, того, що накладення арешту на основний рахунок боржника призведе до негативних наслідків для міста ОСОБА_1.

Пунктом 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відтак, враховуючи усе зазначене вище, суд визнає доводи скаржника неправомірними, а в задоволенні скарги відмовляє.

Відповідно до частини 3 статті 122-2 ГПК України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, суд відмовляє в її задоволенні, як такій яка недоведена та необґрунтована.

Керуючись статтями 86, 121-2 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Кузнецовському міському комунальному підприємству в задоволенні скарги на дії відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції від 13 травня 2016 року № 1064 по справі № 5019/950/12.

2. Ухвалу направити сторонам по справі та відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

Суддя Торчинюк В.Г.