ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа № 922/4283/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Ільїн О.В., суддя Гетьман Р.А.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

ДВС ОСОБА_1 (довіреність №10379/20-30 від 23.05.2016 року),

позивача ОСОБА_2 (довіреність від 25.09.2015 року),

третя особа не зявилась.

відповідача- Бортнікова А.Г. (довіреність від 22.02.2016 року),

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача (вх. №1302 Х/1) на ухвали господарського суду Харківської області від 25.04.16 року у справі № 922/4283/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло", м. Вільногірськ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод", м. Дніпропетровськ

до Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин", м. Харків,

за участю Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, м. Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.04.2016 року у справі №922/4283/15 було задоволено скаргу ТОВ "Вільногірське скло" на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції за вих. №99 від 11.03.2016 року (вх.№76 від 14.03.2016 року) у справі №922/4283/15.

Скасовано постанову про зупинення виконавчого провадження №49778102 від 21.01.2016 року.

Крім того, іншою ухвалою господарського суду Харківської області від 25.04.2016 року у справі №922/4283/15 було задоволено скаргу ТОВ "Вільногірське скло" на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції за вих. №98 від 11.03.2016 року (вх.№77 від 14.03.2016 року) у справі №922/4283/15.

Скасовано постанову про зупинення виконавчого провадження №49778130 від 21.01.2016 року.

Боржник - Державне підприємство "Харківський завод шампанських вин" із вказаними ухвалами не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказані ухвали.

Представник Державної виконавчої служби України в судовому засіданні 24.05.2016 року апеляційну скаргу підтримував та просив її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив суд залишити оскаржувані ухвали суду без змін.

Третя особа в судове засідання 24.05.2016 року не з"явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України та відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Враховуючи, що третя особа належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за її відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та Державної виконавчої служби України, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 2 504 109,07 грн. з яких: 850 918,99 грн. - сума основного боргу, 569 996, 88 грн. - пеня, 91 739,96 грн. - 3 % річних, 991 453,24 грн. - інфляційні та судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.10.2015 року у справі №922/4283/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" на користь ТОВ "Вільногірське скло" 850 918,99 грн. суми основного боргу та судовий збір у розмірі 17 018,36 грн. (а.с.70 т.2).

23.10.2015 року господарським судом Харківської області на виконання вищевказаного рішення, видано відповідний наказ, який направлено на адресу стягувача (а.с.78 т.2).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 року рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2015 року у справі №922/4283/15 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 91 739,96 грн. 3% річних та 991 453,24 грн. інфляційних втрат. Стягнуто з ДП "Харківський завод шампанських вин" на користь ТОВ "Вільногірське скло" 91739,96 грн. 3% річних та 991453,24 грн. інфляційних втрат , 42543,98 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 14480,05 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.108 т.2).

15.12.2015 року на примусове виконання вищевказаної постанови Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 року, господарським судом Харківської області видано відповідний наказ, який направлено на адресу стягувача (а.с.118 т.2).

Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 13.01.2016 року відкрито виконавче провадження № 49778102 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі № 922/4283/15 від 23.10.2015 року (а.с.155 т.2).

Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 13.01.2016 року відкрито виконавче провадження № 49778130 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі № 922/4283/15 від 15.12.2015 року (а.с.194 т.2).

Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 21.01.2016 року приєднано виконавче провадження № 49778130 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі № 922/4283/15 від 15.12.2015 року до зведеного виконавчого провадження №17577136 (т. 3, а.с. 72).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.04.2011 року у справі №5023/2756/11 порушено провадження у справі про банкрутство боржника - ДП "Харківський завод шампанських вин" (а.с.34 т.3).

Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 21.01.2016 року виконавче провадження №49778130 зупинено на підставі п. 8 ч.1 ст. 37 Закону Україні Про виконавче провадження (а.с.193 т.2).

Також постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 21.01.2016 року виконавче провадження №49778102 зупинено на підставі п. 8 ч.1 ст. 37 Закону Україні «Про виконавче провадження» (а.с.154 т.2).

Вказані постанови про зупинення провадження мотивовані тим, що ухвалою від 15.04.2011 року господарським судом Харківської області у справі № 5023/2756/11 порушено провадження про банкрутство боржника та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, в тому числі заборонено стягнення на підставі виконавчих документів.

Позивач звернувся до суду із скаргами на дії державного виконавця (№99 від 11.03.2016 року та №98 від 11.03.2016 року), в яких зазначає, що згідно п.7 ч.1 ст.1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», стягувач є поточним кредитором, його вимоги до боржника виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, а відповідно до положень ч.5 ст.19 вказаного закону дія мораторію не поширюється на вимоги поточних кредиторів, у звязку з чим позивач вважає, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваних постанов не встановлено наявність підстав, передбачених ч.8 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» для зупинення провадження. Просить суд: визнати незаконними дії головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо винесення постанов від 21.01.2016 року про зупинення виконавчих проваджень № 49778130 та № 49778102; скасувати вказані постанови; зобовязати головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції поновити виконавчі провадження № 49778130 та №49778102 і виконати накази господарського суду Харківської області від 15.12.2015 року та від 23.10.2015 року у справі №922/4283/15.

Відповідач проти задоволення скарги в суді першої інстанції заперечував та зазначав, що приписи ч.4 ст.12 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( в редакції, яка була чинна до 19.03.2013 року) встановлюють загальну заборону щодо стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів на задоволення вимог кредиторів. На думку відповідача, можливість виникнення та існування відносин стягнення на підставі виконавчих документів з боржника, стосовно якого діє мораторій, не є можливим.

Аналогічні доводи містяться в апеляційній скарзі відповідача.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" обставинами, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження є порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом…

Таким чином, необхідною умовою зупинення виконавчого провадження є не лише порушення господарським судом справи про банкрутство боржника, а й поширення при цьому на грошові вимоги стягувача дії мораторію.

Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( в редакції на час введення мораторію) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником стосовно якого порушено справу про банкрутство грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Стаття 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює наслідки дії мораторію на задоволення вимог кредиторів Так, упродовж дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, а також не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до частини 6 вказаної статті Закону дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону.

Отже, мораторій на задоволення вимог кредиторів означає зупинення виконання боржником грошових зобов'язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

З аналізу вказаних норм вбачається, що мораторій поширює свою дію тільки на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну.

Поточні вимоги кредиторів до боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Враховуючи наведене, вказані приписи Закону підлягають застосуванню лише до конкурсної заборгованості.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до ухвали господарського суду Харківської області від 15.04.2011 року у справі №5023/2756/11 відносно ДП "Харківський завод шампанських вин" введено процедуру мораторію.

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 2 504 109,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.01.2014 р. між ТОВ "Вільногірське скло" та ДП "Харківський завод шампанських вин" укладено договір поставки №6.

Отже, враховуючи дату укладення договору поставки ( 03.01.2014 року ) і дату порушення справи про банкрутство ( 15.04.2011 року) вимоги позивача (стягувача) є поточними.

Слід також врахувати наступне.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору, сторони узгодили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов'язується передати у власність покупця скляну продукцію, далі іменовану - товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 5.1. Договору, покупець проводить оплату на умовах: відстрочення платежу на 30 календарних днів з моменту поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Судами першої та апеляційної інстанцій, при розгляді вказаного позову, встановлено, що на виконання умов договору, позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму у розмірі 15 839 159, 98 грн. що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними та специфікаціями.

Як зазначено рішенні господарського суду Харківської області від 05.10.2015 року та постанові Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 року, ДП "Харківський завод шампанських вин" в порушення умов договору, не здійснив повної оплати за поставлений товар, прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару за договором поставки № 6 від 03.01.2014 року за спірний період з січня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 850 918, 99 грн.

Таким чином, відповідно до п. 5.1 договору право вимоги по кожній із видаткових накладних виникло у позивача на 31 день з моменту поставки товару, тобто починаючи із 03.03.2014 року, суму боргу стягнуто рішенням господарського суду Харківської області від 05.10.2015 року та постановою суду апеляційної інстанції від 01.12.2015 року, накази на їх примусове виконання видано 23.10.2015 року та 15.12.2015 року відповідно, тобто після порушення справи про банкрутство та введення ухвалою господарського суду Харківської області від 15.04.2011 року мораторію.

Колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість боржника є поточною, на стягнення якої дія мораторію не поширюється, оскільки виникла після порушення провадження у справі про банкрутство ДП "Харківський завод шампанських вин".

Враховуючи поточний характер грошових вимог стягувача за наказами господарського суду Харківської області від 23.10.2015 року та 15.12.2015 року у справі №922/4283/15, а також, про те, що відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія мораторію не поширюється на вимоги поточних кредиторів, судом першої інстанції правомірно задоволено скаргу позивача та скасовано постанови від 21.01.2016 року про зупинення виконавчих проваджень №49778102 та №49778130, оскільки у державного виконавця не було правових підстав для зупинення виконавчих проваджень щодо стягнення з боржника заборгованості, яка є поточною.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на абз. 3 ч. 4 ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ( в редакції, яка була чинна до 19.03.2013 року), та зазначає, що наведена норма встановлює загальну заборону щодо стягнення на підставі виконавчих документів на задоволення вимог кредиторів безвідносно до часу їх виникнення.

Колегія суддів зазначає, що вказана норма встановлює наслідки дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, які нерозривно пов'язані з суттю самого мораторію, яка визначена в ст. 1 цього Закону.

У зв'язку з чим, виходячи з системного аналізу положень ст. 1, ч. 4 ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, вбачається, що дія мораторію розповсюджується на конкурсну заборгованість - вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство боржника, та не поширюється на поточну заборгованість - вимоги, що виникли після порушення справи (аналогічна правова думка міститься в постановах Вищого господарського суду України від 24.02.2015 року у справі №903/957/13, від 05.02.2015 року у справі №916/157/14, від 30.04.2014 року у справі №15/158).

Крім того, слід прийняти до уваги, що на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, чинною є ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 року №4212-VI, згідно якої дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Враховуючи наведене, позиція апелянта є помилковою та ґрунтується на невірному застосуванні норм законодавства.

Також в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на постанову Верховного суду України від 01.10.2013 року у справі №3-27гс13, зазначає, що ДП "Харківський завод шампанських вин" повинен виконувати зобовязання, що виникли після введення мораторію, але стягнення на підставі виконавчих документів не є можливим.

Колегія суддів зазначає, що в постанові Верховного суду України, на яку посилається апелянт, висловлена правова позиція стосовно нарахування пені та штрафу упродовж дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, а саме зазначено: виходячи зі змісту Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, боржник повинен виконувати зобовязання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

З огляду на викладене, посилання апелянта на правову позицію Верховного суду України у справі №3-27гс13 є безпідставним, оскільки спір по суті у даній справі вже вирішений, а правовідносини сторін у даному випадку стосуються питань, повязаних із виконанням судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвали господарського суду Харківської області від 25.04.2016 р. у справі № 922/4283/15 винесені відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для їх скасування, в звязку з чим апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 99, 102, п. 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Ухвали господарського суду Харківської області від 25.04.2016 року у справі №922/4283/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 30.05.2016 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Гетьман Р.А.