ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа № 914/2378/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівська область, вх. №01-05/2011/16 від 21.04.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 14.03.2016 року

у справі № 914/2378/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м.Львів

до відповідача: ОСОБА_2 підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівська область

про: стягнення 176 450 грн. 58 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3- представник на підставі довіреності №502-4571/2 від 25.12.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_4-представник на підставі довіреності б/н від 08.01.2016 року;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 14.03.2016 року у справі №914/2378/15 (суддя Мазовіта А.Б.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, до відповідача ОСОБА_2 підприємства Дрогобичтеплоенерго, Дрогобицької міської ради, про стягнення 176 450 грн. 58 коп. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго-52 600 грн. 99 коп. пені, 2 661 грн. 75 коп. 3% річних, 121170грн. 42 коп. інфляційних нарахувань, 3 528 грн. 65 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 14.03.2016 року у справі №914/2378/15, відповідач Комунальне підприємство Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що відповідно до п. 2.1.2 укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії №90338 від 27.11.2007 р. у випадку зміни чинного законодавства України, зокрема нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини, що виникають з приводу постачання електричної енергії та стосуються предмету цього договору; зобовязань, прав, обов'язків та відповідальності сторін; порядку визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності; порядку обмеження та припинення електропостачання; обліку електричної енергії та порядку розрахунків; відносин із третьою стороною та інших правовідносин, які випливають з приводу постачання електричної енергії, застосовуються положення цих нормативно-правових актів, які мають перевагу перед положеннями договору. Сторони зобов'язуються керуватися вимогами нормативно-правових актів з дня набрання ними чинності незалежно від внесення змін до договору. У спірному періоді відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, Енергопостачальною компанією ПАТ,,Львівобленерго'' та ДП ,,Енергоринок'' підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету з одночасним погашенням заборгованості за спожиту електроенергію перед ПАТ "Львівобленерго". Вказані спільні протокольні рішення укладались на загальну суму, у склад якої входила і сума заборгованості відповідача перед позивачем, визначена зведеними реєстрами, які є додатком до кожного протокольного рішення, погоджені його сторонами та скріплені їх мокрими печатками. Згідно пунктів 5 Спільних протокольних рішень їх сторону погодили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків. Таким чином, спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету передбачають перерахування позивачу з Державного бюджету України заборгованості по компенсації коштів по пільгах і субсидіях за спірний період. Розрахунки за електроенергію за спірний період відповідачем проведено своєчасно. Суд першої інстанції не врахував, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між субєктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за електроенергію, у звязку з чим відсутня його вина у простроченні платежів за договором на підставі спільних протокольних рішень, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені п. 4.2.1 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Адже для застосування санкцій, передбачених п. 4.2.1 договору та п.7 додатку до договору, та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 14.03.2016 р. у справі № 914/2378/15 та відмовити у позові в частині нарахування пені, 3% річних та інфляційних за прострочення оплати вартості активної електроенергії.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2016 року, справу №914/2378/15 розподілили головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, а саме: суддям Малех І.Б. та Марку Р.І..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 р. поновлено пропущений строк на оскарження рішення в апеляційному порядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 24.05.2016 року.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 24.05.2016 року зявився представник апелянта, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у ній, надав усні пояснення по суті спору.

Представник позивача в судове засідання зявився, проти апеляційної скарги заперечив, з підстав наведених у поданому письмовому відзиві на неї (вих. № б/н від 23.05.2016 року), просив залишити рішення суду першої інстанції від 14.03.2016 року без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, беручи до уваги поданий позивачем письмовий відзив на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, 27.11.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Львівобленерго (постачальник) та ОСОБА_2 підприємством Дрогобичтеплоенерго (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №90338 та додатки до нього. За цим договором постачальник (позивач) продає електричну енергію споживачу (відповідач) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач протягом лютого-травня 2015 р. продав відповідачу активну електроенергію на загальну суму 1539491грн. 16 коп., що підтверджується рахунками за активну енергію №300402/43688-1 за лютий 2015 р. (строк оплати до 02.03.2015 р.), №300403/45733-1 за березень 2015 р. (строк оплати до 27.03.2015 р.), №300504/47896-1 за квітень 2015 р. (строк оплати до 27.04.2015 р.), №300505/50069-1 за травень 2015 р. (строк оплати до 27.05.2015 р.). Також відповідач зобовязувався здійснювати оплату за перетікання реактивної електроенергії, вартість якої у березні 2015 року склала 5 000 грн. 09 коп., що підтверджується рахунком за реактивну енергію №300303/45734-2 за березень 2015 р. (строк оплати до 27.03.2015 р.).

Відповідно до п. 1 Порядку розрахунків, який є додатком до договору, розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії.

Згідно п. 2 Порядку розрахунків, розрахунковим періодом вважається період з 20 числа попереднього місяця до 19 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного.

Пунктом 4 Порядку розрахунків передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Згідно абз. 2 п. 6 Порядку розрахунків, тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Скаржником у 2015 році було здійснено оплату вартості електричної енергії, отриманої у вищевказаному періоді, з порушенням строків, встановлених договором.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. ст. 275 ГК України). Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В силу ст. 611 ЦК України, уразі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 4.2.1. договору про постачання електричної енергії, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, підставно, здійснивши перерахунок інфляційних втрат, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. В цій частині рішення сторони не оскаржували.

Посилання скаржника наведені в апеляційній скарзі не приймаються до уваги, оскільки наведені обставини не звільняють скаржника від виконання зобовязань щодо оплати вартості електроенергії, оскільки відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями за договором №90338 від 27.11.2007 р. про постачання електричної енергії і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб (аналогічної позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 26.12.2011 р. у справі № 3-138гс11).

Відносини, повязані з підписанням спільних протокольних рішень врегульовані Порядком перерахування субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20. Як вбачається із вищевказаного Порядку, протокольними рішеннями врегульовано лише механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу тощо. Поряд з цим, вказаний нормативний акт не врегульовує питання двосторонніх договірних відносин з постачання електричної енергії між позивачем та відповідачем та не містить жодних вказівок щодо зміни умов договору про постачання електричної енергії у звязку з застосуванням визначеного Порядком механізму. Включення позивача до згаданих протокольних рішень не дає підстав відповідачу в односторонньому порядку змінювати умови укладеного між сторонами договору в частині здійснення оплати за поставлену йому електричну енергію чи змінювати організацію розрахунків за договором №90338 від 27.11.2007 р. Окрім цього, згідно п. 9.1. укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії, усі зміни та доповнення до договору оформляються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін. Однак, в даному випадку, Комунальне підприємство Дрогобичтеплоенерго не є безпосередньо стороною (учасником) спільного протокольного рішення, а, відтак, зазначені спільні протокольні рішення за жодних умов не можуть розцінюватися як правочин, що спрямований на зміну умов договору, в тому числі, в частині порядку і строків розрахунку за поставлену електроенергію. Комунальне підприємство Дрогобичтеплоенерго не ініціювало внесення змін в укладений між сторонами договір №90338 від 27.11.2007 р. та не укладало з позивачем жодних договорів про організацію взаєморозрахунків.

Таким чином, наявність спільних протокольних рішень, підписаних Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, ПАТ Львівобленерго та ДП Енергоринок не припиняє зобовязальних правовідносин сторін відповідно до договору про постачання електричної енергії №90338 від 27.11.2007 р., не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 1 ст. 230 ГК України, Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та п. 4.2.1. договору. Такої ж позиція дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 16.02.2016 р. у справі №922/447/15.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 14.03.2016 р. у справі № 914/2378/15 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівська область, вх. №01-05/2011/16 від 21.04.2016 року- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 14.03.2016 року у справі № 914/2378/15 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 30.05.2016 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Марко Р.І.