ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016 року Справа № 904/329/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Чус О.В.,

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від відповідача: ОСОБА_1Є,, довіреність №б/н від 10.02.2016 р., представник;

представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК АГРОТРАНС", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року у справі № 904/329/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК АГРОТРАНС", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ХЕЛСІ", м. Дніпропетровськ

про визнання договору оренди приміщень недійсним та стягнення 14000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК АГРОТРАНС" до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ХЕЛСІ" (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про визнання недійсним договору оренди приміщень №01/03/15-2 від 01.03.2015 року та стягнення за наслідками недійсності правочину 14 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок змови було укладено договір оренди нежитлових приміщень та виведено значну суму коштів з рахунку підприємства, в той час як підприємство у своїй діяльності не потребувало жодних додаткових приміщень. Позивач вважає, що директор позивача ОСОБА_2, учасник позивача ОСОБА_3 та директор відповідача ОСОБА_4 за попередньою зловмисною змовою уклали договір оренди приміщення, яке фактично в користування позивача не передавалося, тобто договір направлений на настання правових наслідків лише частково - в частині оплати, бо у користування приміщення фактично не передавалося. За цим договором відповідач безпідставно отримав кошти позивача в розмірі 14 000 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року (головуючий суддя Мілєва І.В.) в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення мотивовано тим, що договір оренди приміщень, додаткова угода до нього, акти про надання послуг та акти приймання-передачі приміщення підписані зі сторони позивача директором ОСОБА_2, тобто керівником юридичної особи, а не особою в рамках представництва, яке визначається за правилами глави 17 названого Кодексу, у звязку з чим відсутні підстави для визнання договору недійсним на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Не погодившись з зазначеним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК АГРОТРАНС" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що директор позивача є таким самим представником, як й інші представники. Єдиною різницею є те, що він діє без доручення, на підставі Статуту, тобто він, на думку скаржника, є представником позивача, який діє на підставі акта органу юридичної особи (ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України - Глава 17). У вязку з чим, правочини, вчинені за його участю, можуть бути визнані судом недійсними на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Скаржник вважає, що ним доведений факт зловмисної домовленості між представником позивача (учасником позивача і відповідача ОСОБА_3 з учасником і директором відповідача - ОСОБА_4, при цьому використано третю особу - директора позивача ОСОБА_2, який допоміг оформити необхідні документи та провів платежі), що завдало шкоди інтересам позивача і мало для нього шкідливі наслідки у втраті 74 000 грн. в загальному розмірі по двом договорам оренди, з яких 14 000 грн. по договору оренди з відповідачем.

Додатковим доказом зловмисної домовленості є те, що ОСОБА_2 уникає будь-яких пояснень по цьому факту, одразу після виходу з засновників товариства учасника, з яким був у змові, розірвав ці договори та звільнився, а також те, що орендоване приміщення позивачу не було потрібне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "ХЕЛСІ" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення, як таке, що було прийнято у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Доводи апелянта є лише припущеннями, не підкріпленими доказовою базою в розумінні ГПК України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 року прийнято апеляційну скаргу та призначено до розгляду на 27.04.2016 року.

У звязку з перебуванням судді-доповідача ОСОБА_5 на лікарняному, розгляд справи, призначений на 27.04.2016 року, не відбувся.

Позивач своїм правом на участь у судовому засіданні, призначеному на 06.06.2016 року, не скористався.

06.06.2016 року представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від директора позивача на адресу суду надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія» та неможливістю 06.06.2016 року явки представника у судове засідання.

Колегія суддів не задовольняє дане клопотання з наступних підстав.

Відповідач є юридичною особою товариством з обмеженою відповідальністю. Клопотання підписане директором. Зайнятість одного працівника не перешкоджає іншим особам прийняти участь у розгляді даної справи, як директору, працівникам юридичного управління, так і іншим, які відповідно до ст.28 ГПК України можуть представляти юридичну особу.

Крім того, у клопотанні про відкладення розгляду справи директор скаржника зазначає про зайнятість не представника скаржника (ТОВ "ТК АГРОТРАНС"), а про зайнятість представника іншої юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія».

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 102 ГПК України, а також враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність представника позивача.

В судовому засіданні 06.06.2016 року Дніпропетровським апеляційним господарським

судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

01.03.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою "ХЕЛСІ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК АГРОТРАНС" (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 01/03/15-2 (а.с. 72-73).

Орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування частину нежитлового приміщення (адміністративної будівлі), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Пастера, 7А, загальна площа об'єкта оренди: 125 м2. Стан орендованого об'єкта, на момент передачі в оренду: задовільний. Недоліки орендованого об'єкта: відсутні (п. 1.1. 1.3, 1.5-1.7. договору)

Орендований об'єкт використовується орендарем для організації складу ТМЦ (п. 2.1. договору).

Приймання - передача орендованого об'єкта здійснюється за актом приймання-передачі двосторонньою комісією, яка складається з представників сторін, в якому вказується технічний стан орендованого приміщення на момент здачі його в оренду (п. 3.1. договору).

Сторони повинні призначити своїх представників у двосторонню комісію та приступити до передачі об'єкта, що орендується протягом трьох днів з моменту підписання цього договору (п. 3.2. договору).

Орендований об'єкт вважається переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі (п. 3.4. договору).

Термін оренди складає від дня прийняття об'єкта, що орендується, за актом приймання - передачі з 01 березня 2015 року до 31 грудня 2016 року (п. 4.1. договору).

Термін оренди може бути скорочений лише за згодою сторін (п. 4.2. договору).

Орендатор має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це орендодавця за 30 днів до запланованої дати звільнення приміщення. При цьому сплачена наперед орендна плата орендареві не повертається (п. 4.3. договору).

Розмір щомісячної орендної плати становить 5 833,33 грн. без ПДВ, ПДВ - 1 166,67 грн., всього 7 000,00 грн. У вартість орендної плати входять комунальні платежі, а саме за електроенергію і водоспоживання, вивіз сміття. При укладанні договору орендар сплачує орендну плату одночасно за два місяці - перший і останній місяць оренди (п. 5.1. договору).

Орендна плата сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця до 20 числа кожного місяця за наступний місяць (п. 5.2. договору).

Повернення орендодавцю орендованого об'єкта здійснюється двосторонньою комісією, яка складається з представників сторін (п. 9.1. договору).

Орендований об'єкт повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем протягом трьох днів з моменту закінчення терміну оренди, про що складається акт приймання-передачі, який підписується членами двосторонньої комісії (п. 9.4. договору).

На виконання умов договору відповідач передав згідно акту прийому передачі від 01.03.2015р. приміщення позивачу: 125 квадратних метрів за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Пастера, 7А (а.с. 74).

Сторонами договору підписані акти надання послуг оренди приміщення:

- № 3 від 31.03.2015р. про надання послуг, а саме: оренди приміщення по вул. Пастера, 7а, на суму 7 000,00 грн. з ПДВ (а.с. 75);

- № 4 від 30.04.2015р. про надання послуг, а саме: оренди приміщення по вул. Пастера, 7а, на суму 7 000,00 грн. з ПДВ (а.с. 76);

30.04.2015р. між сторонами укладено додаткову угоду (а.с.77), згідно якої, у звязку із відсутністю подальшої необхідності в орендованому приміщені, сторони домовились розірвати договір оренди нежитлових приміщень № 01/03/15-2 від 01.03.2015р.

Відповідно до акту прийому-передачі від 30.04.2015р., що підписаний сторонами та скріплений їх печатками, орендар повернув з оренди а орендодавець прийняв частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Пастера, 7А, загальною площею 125 м2. Стан орендованого об'єкта, на момент передачі повернення з оренди є задовільним (а.с. 74).

Відповідно до умов договору позивач сплатив 14 000 грн. на розрахунковий рахунок відповідача, про що свідчить виписка по рахунку позивача (а.с. 12-13), з якого вбачається що позивач 19.03.2015р. сплатив відповідачу 7 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за оренду приміщення відповідно до договору N01/03/15-2 від 01.03.2015р. та 18.04.2015р. сплатив відповідачу 7 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за оренду приміщення відповідно договору N01/03/15-2 від 01.03.2015р., що повністю відповідає умовам договору.

Спірний договір, додаткову угоду до нього, акти про надання послуг та акти приймання-передачі приміщення підписані зі сторони позивача директором ОСОБА_2

Позивач вважає, що вищевказаний договір оренди приміщень №01/03/15-2 від 01.03.2015 року є недійсним, оскільки був укладений внаслідок зловмисної домовленості директора позивача з другою стороною.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову) (п. 2.10. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними).

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Отже, в рекомендаціях, викладених в вищезазначеній Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року, прямо зазначено, що представником не може вважатися керівник юридичної особи, що спростовує доводи апеляційної скарги про можливість визнання договору оренди приміщень №01/03/15-2 від 01.03.2015 року недійсним на підставі ст. 232 ЦК України внаслідок зловмисної домовленості директора ТОВ "ТК АГРОТРАНС" з другою стороною.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що директор позивача є таким самим представником, як й інші представники, та діє на підставі акта органу юридичної особи (ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України - Глава 17), з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1,3 ст.237 (глави 17) Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Отже, учасниками правовідносин представництва є три субєкти: особа, яку представляють, представник та третя особа, з якою у особи, яку представляють, внаслідок вчинення представником правочину, виникають цивільні права та обовязки.

В той же час, в даному випадку особа, яку представляють, та представник поєднані в одній особі - директор позивача "ТК АГРОТРАНС" ОСОБА_2, що виключає представництво за правилами глави 17 названого Кодексу.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 92 ЦК України (глава 7) юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ст. 97 ЦК України Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 145 ЦК України (глава 8) у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства.

Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Відповідно до п. 7.6. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Агротранс» виконавчим органом Товариства є директор, який вирішує усі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що входять до виключної компетенції Загальних зборів. Загальні збори можуть винести рішення про передачу частини належних їм повноважень до компетенції директора.

Виконавчий орган підзвітний Загальним зборам і організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників Товариства. Виконавчий орган діє від імені Товариства в межах, встановлених законодавчими актами України і Статутом.

Директор має право без довіреності виконувати дії від імені Товариства.

Як зазначено вище, договір оренди приміщень №01/03/15-2 від 01.03.2015р. (а також додаткову угоду до нього, акти про надання послуг та акти приймання-передачі приміщення) підписані зі сторони позивача директором ОСОБА_2

Отже, в даному випадку представництво директора "ТК АГРОТРАНС" ОСОБА_2 визначалося не за правилами глави 17 Цивільного кодексу України, а за правилами глави 7, 8 названого Кодексу та глави 7 Господарського кодексу України, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на приписи ч. 1 ст. 232 ЦК України, згідно якої правочин вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним, не можуть бути застосовані до існуючого спору з огляду на те, що підстава для визнання правочину недійсним, яка передбачена в даній статті, стосується лише тих правочинів, які вчиняються особою (фізичною або юридичною) не самостійно, а через представника.

Враховуючи, що орган юридичної особи, діючий одноособово, не підпадає під поняття представника, визначеного ст. 237 ЦК України, то у випадках, коли правочин вчиняється органом юридичної особи, відсутні підстави для застосовування ст. 232 ЦК України для визнання правочину недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги, а саме докази зловмисної домовленості директора позивача ОСОБА_2 з учасником позивача і відповідача ОСОБА_3, з учасником і директором відповідача - ОСОБА_4, які, на думку скаржника, підтверджуються тим, що ОСОБА_2 уникає будь-яких пояснень по цьому факту, одразу після виходу з засновників товариства учасника, з яким був у змові, розірвав ці договори та звільнився, а також те, що орендоване приміщення позивачу не було потрібне, є неспроможними і висновків суду першої інстанції не спростовують.

У разі доведеності вищезазначених обставин мають наступати інші правові наслідки, в тому числі передбачені ч. 4 ст. 92 Цивільного кодексу України, згідно якої, якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обовязки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані юридичній особі.

Враховуючи обставини справи та рекомендації, викладені в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними господарський суд дійшов підставного висновку про відмову у задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України внаслідок зловмисної домовленості та про застосування наслідків недійсності правочину (стягнення 14 000,00 грн.).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 104 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК АГРОТРАНС", м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року у справі № 904/329/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 09.06.2016 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.В. Чус