ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р.Справа № 922/1562/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Управління служби безпеки України в Харківській області, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 170682,78 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 01-16юр/3214 від 25.04.2016 року,

відповідача - ОСОБА_2, дов.№ 70/16-5129 від 22.03.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Управління служби безпеки України в Харківській області, м. Харків про стягнення 170 682,78 грн., що складається з: 152 471,76 грн. - вартість електричної енергії за грудень 2015 року (що складається з тарифної складової в сумі 127059,80грн. та ПДВ у розмірі 20% в сумі 25411,96 грн.); пеня -16 460,96 грн. за лютий та березень 2016 року, та вартість реактивної енергії (КРЕ) за грудень 2015 року - 1 750,06грн. (що складається з: тарифна складова - 1458,38грн. та ПДВ 20% - 291,68грн.)

Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором про постачання електричної енергії № 06-0312 від 27.02.2009 р. в частині своєчасного виконання розрахунків за спожиту електричну енергію; в якості правових підстав на положення ст. ст. 526, 610, 612 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.05.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 30.05.2016 року о 10:15 год.

30.05.2016 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, в зв'язку з тим, що Управлінням було сплачено заборгованість 23.03.2016 року, а позивач неправомірно нарахував пеню за січень 2016 року в розмірі 5462,96 грн. та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за березень 2016 року в сумі 5462,96 грн. та зменшити розмір пені на 90%.

Наданий відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні , призначеному на 30.05.2016 року, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні, проти зменшення пені на 90% заперечував.

В судовому засіданні, призначеному на 30.05.2016 року, представник відповідача, проти заявлених позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову; наполягав на зменшенні розміру пені на 90%.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

27.02.2009р. між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивач, Постачальник) та Управлінням служби безпеки України в Харківській області, м. Харків (відповідач, Споживач)) було укладено договір № 06-0312 про постачання електричної енергії (надалі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався постачати електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачувати Постачальнику її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п.9.4. Договору, він набирає законної сили з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2009 року.

Крім того, умовами даного пункту передбачено, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік.

Отже, даний Договір було пролонговано відповідно до п.9.4. на 2016 рік.

Відповідно до пункту 2.2.2 Договору передбачено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини споживання" та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Пунктом 2.2.1 Договору передбачений обов'язок відповідача виконувати його умови, та пунктом 2.3.3 обов'язок щодо своєчасної оплати позивачу вартості електричної енергії та інших нарахувань згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до пп. 2.3.4 Договору відповідач повинен здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком № 4А "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії". При укладанні Договору сторони дійшли згоди та підписали додаток № 4А ("Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії").

У суму заборгованості за вартість КРЕ включений податок на додану вартість.

Відповідно до пункту 5 додатка 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії.

Згідно пункту 5 додатка 2 до договору про постачання електричної енергії Споживач протягом 20 днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений Споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Матеріали справи свідчать, що станом на 01.04.2016 року за період з грудня 2015року по березень 2016року у відповідача перед позивачем склалася заборгованість у розмірі 152 471,76 грн. - вартість електричної енергії за грудень 2015 року (що складається з тарифної складової в сумі 127059,80грн. та ПДВ у розмірі 20% в сумі 25411,96 грн.) та вартість реактивної енергії (КРЕ) за грудень 2015 року - 1750,06грн. (що складається з: тарифна складова - 1458,38грн. та ПДВ 20% - 291,68грн.)

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

У своєму відзиві на позовну заяві, відповідач стверджує, що заборгованість за вказаний період була сплачена та на підтвердження цього надає копію платіжного доручення № 197 від 18.03.2016 року на суму 197571,31 грн., але надані докази не можуть прийняті судом до уваги, оскільки оглянувши вищевказане платіжне доручення судом було встановлено, що відповідно до цього платіжного доручення в графі "призначення платежу" відповідачем було здійснено оплату електричної енергії за електроенергією 01.2016р. згідно акта №060312 від 18.03.2016 року за договором № 1010-16 від 09.03.2016 року. Тобто, відповідно до цього платіжного доручення відповідач 18.03.2016 року здійснив оплату вартості електричної енергії за січень 2016 року.

Але предметом даного спору є стягнення вартості електричної енергії за грудень 2015 року та вартості реактивної енергії (КРЕ) за грудень 2015 року.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм закону, а також враховуючи, що відповідач, в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені суду позивачем не спростував, не надав суду доказів належного виконання умов Договору, тобто доказів сплати позивачу заборгованості з вартості електричної енергії суд дійшов висновку, що позовні вимоги АК "Харківобленерго" в частині стягнення вартості електричної енергії за грудень 2015 року в сумі 152 471,76 грн. (що складається з тарифної складової в сумі 127059,80грн. та ПДВ у розмірі 20% в сумі 25411,96 грн.) та вартість реактивної енергії (КРЕ) за грудень 2015 року в сумі 1750,06 грн. (що складається з: тарифна складова - 1458,38грн. та ПДВ 20% - 291,68грн.) обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 16460,96 грн. за лютий та березень 2016 року.

Згідно з п. 4.2.1 Договору у випадку порушення строків оплати, визначених додатком № 2 до Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індекс інфляції. Сума пені нараховується Споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем у термін, встановлений в додатку № 2 "Порядок розрахунків". Даним пунктом також передбачена можливість нарахування пені до дня ліквідації заборгованості включно.

У відповідності до п.5 Порядку розрахунків ( додаток № 2 від 21.02.2011 року), сторони передбачили, що остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого Постачальником електроенергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку ( або розрахунковим шляхом). Тобто, відповідач повинен був провести розрахунок за грудень 2015 року в січні 2016 року.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач надав обґрунтований розрахунок пені в сумі 16460,96 грн., яка нарахована за період з лютого та березень 2016 року (з 01.03.2016 по 23.03.2016 року включно).

Наданий розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства, умовам Договору та відносинам, що склалися між сторонами, а тому приймається судом.

Відповідач просить зменшити стягувану суму пені 90%, обґрунтовуючи клопотання важким фінансовим становищем.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - це орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість, на яку позивач нараховує суму пені частково виникла в результаті неможливості проведення оплати у зв'язку з недостатнім фінансуванням установи.

Управління служби безпеки України в Харківській області є державною установою та фінансується за рахунок державного бюджету України.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем та те, що стягнення додаткових коштів у вигляді неустойки негативно позначається на рівні матеріального забезпечення установи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50 %, а саме стягнути з відповідача пеню у розмірі 8230,48 грн., а в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 8230,48 грн. суд відмовляє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір покладається на відповідача повністю. При цьому суд враховує, що в частині зменшення судом розміру пені судовий збір покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 193, 216, 230, 233, 284, 285 Господарського кодексу України, 6, 509, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача - Управління служби безпеки України в Харківській області на 50%.

Стягнути з Управління служби безпеки України в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 2, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823) 152 471,76 грн. - вартість електричної енергії за грудень 2015 року (що складається з тарифної складової в сумі 127059,80грн. та ПДВ у розмірі 20% в сумі 25411,96 грн.)

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Управління служби безпеки України в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 2, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , на п/р 5 в АТ "Райфайзен Банк" м. Київ, МФО 380805) пеню у розмірі 8230,48 грн. (за лютий та березень 2016 року); вартість реактивної енергії (КРЕ) за грудень 2015 року - 1 750,06грн. (що складається з: тарифна складова - 1458,38грн. та ПДВ 20% - 291,68грн.) та судовий збір в розмірі 2561,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 8230,48 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 31.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_3