ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 травня 2016 р. Справа № 903/150/16

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МСМ Фаворит, м.Сарни

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Понінківська картонно паперова фабрика, м.Луцьк

про стягнення 67 592, 90 грн.

Суддя Пахолюк В.А.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник, дов. від 21.02.2012р.,

від відповідача: не прибув.

Спір розглянуто відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України з продовженням строку її розгляду.

Суть спору:

Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МСМ Фаворит, звернувшись до суду з позовом та заявами: про збільшення позовних вимог від 11.04.2016 р., про уточнення розміру позовних вимог від 30.05.2016 р., просить стягнути з відповідача станом на 30.05.2016 р. заборгованість за відпущений товар (паливні гранули) в сумі 67 592, 90 грн., з яких сума основної заборгованості в розмірі 30 000, 00 грн., сума пені за період прострочення з 30.11.2015 р. по 22.05.2016 р. в розмірі 28 700, 38 грн., 3% річних від суми боргу за період прострочення з 30.11.2015 р. по 22.05.2016 р. в розмірі 1 980, 97 грн., інфляційні збитки за період з грудня 2015 р. по квітень 2016 р. у розмірі 6 911, 55 грн.

Зменшення або збільшення розміру позовних вимог є процесуальним правом позивача, передбаченим ч. 4 ст. 22 ГПК України.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки збільшення та зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, заяви подані позивачем з дотриманням вимог, передбачених ст.22 ГПК України, судом приймаються вказані заяви, спір вирішується виходячи з нової ціни позову 67 592, 90 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на укладений між сторонами договір купівлі-продажу № 39/11-Гр. від 30.04.2013 р. з додатковими угодами № 1 від 28.04.2014 р. та № 2 від 29.12.2014 р., видаткові накладні № 60 від 22.04.2015 р., № 138 від 17.06.2015 р., № 139 від 22.06.2015 р., № 170 від 25.07.2015 р., № 208 від 03.08.2015 р., № 212 від 07.08.2015 р., № 213 від 07.08.2015 р., № 216 від 11.08.2015 р., № 219 від 17.08.2015 р., № 220 від 17.08.2015 р., № 224 від 18.08.2015 р., № 225 від 20.08.2015 р., № 232 від 01.09.2015 р., № 237 від 01.09.2015 р., № 239 від 01.09.2015 р., № 240 від 01.09.2015 р., № 249 від 01.09.2015 р., № 241 від 03.09.2015 р., № 242 від 03.09.2015 р., № 262 від 10.09.2015 р., № 267 від 16.09.2015 р., № 295 від 25.09.2015 р., № 325 від 05.10.2015 р., № 332 від 09.10.2015 р., № 364 від 19.10.2015 р., № 379 від 20.11.2015 р., № 380 від 20.11.2015 р., № 409 від 20.11.2015 р. згідно яких, як зазначає позивач, ним було передано відповідачу товар на загальну суму 1 482 036, 20 грн.

Відповідно до положень договору та видаткових накладних відповідачем було здійснено часткову оплату у розмірі 1 452 036, 20 грн. (платіжні доручення № 389 від 07.05.2015 р., № 555 від 18.05.2015 р., № 819 від 04.06.2015 р., № 1100 від 18.06.2015 р. № 298 від 23.06.2015 р., № 1312 від 01.07.2015 р., № 1335 від 02.07.2015 р., № 1413 від 06.07.2015 р., № 1873 від 30.07.2015 р., № 1984 від 05.08.2015 р., № 2065 від 07.08.2015 р., № 2154 від 11.08.2015 р. № 2175 від 12.08.2015 р., № 2228 від 13.08.2015 р., № 2262 від 14.08.2015 р., № 1812 від 28.08.2015 р., № 1812 від 01.09.2015 р., № 1812 від 02.09.2015 р., № 2656 від 04.09.2015 р., № 593 від 04.09.2015 р., № 593 від 08.09.2015 р., № 2807 від 11.09.2015 р. № 2854 від 16.09.2015 р., № 2940 від 17.09.2015 р., № 3331 від 07.10.2015 р., № 3375 від 09.10.2015 р., № 3455 від 16.10.2015 р., № 3613 від 26.10.2015 р. № 3613 від 09.11.2015 р., № 3613 від 10.11.2015 р., № 1468 від 15.02.2016 р. та № 1531 від 17.02.2016 р., № 1074 від 08.04.2016 р., № 3055 від 05.05.2016 р., № 3458 від 23.05.2016 р., № 3563 від 27.05.2016 р.)

Строк оплати поставленого товару сторонами визначено протягом 5 банківських днів з моменту отримання Покупцем товару.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати поставленого товару, на підставі умов договору та ст.ст.549, 625 ЦК України йому нараховано штрафні санкції.

Відповідач в судові засідання не прибув. Факт отримання від позивача товару на суму 1 482 036, 20 грн. та існування основного боргу в сумі 30 000, 00 грн. не заперечив. В письмових клопотаннях просив відкласти та продовжити строк вирішення даного спору, посилаючись на проведення між сторонами переговорів щодо мирного врегулювання спору.

З метою забезпечення процесуальних прав відповідача розгляд справи неодноразово відкладався, ухвалою суду від 10.05.2016 р. строк вирішення спору відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України продовжено до 30.05.2016 р.

Однак, доказів вирішення спору у добровільному позасудовому порядку сторонами не подано.

Розглянувши наявні матеріали по справі, заслухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

30.04.2013 р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МСМ Фаворит (Продавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Понінківська картонно паперова фабрика (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 39/11-Гр.

28.04.2014 р. та 29.12.2014 р. до даного договору укладено додаткові угоди №1 та №2.

Згідно п. 1.1. договору Продавець зобовязався передати належний йому товар у власність Покупцеві, а Покупець прийняти товар та оплатити його на умовах договору.

Сторонами на підставі п.п.5.1., 5.2., 5.3. договору визначено, що ціна за одиницю товару визначається по домовленості, згідно виставленого рахунку або накладної. Загальна вартість товару, що продається за цим Договором: по загальній вартості відпущеного товару. Покупець здійснює оплату на банківський рахунок Продавця на умовах післяоплати протягом 5 банківських днів з дня отримання товару.

З наданих суду доказів вбачається, що взяті на себе зобовязання Продавець (позивач у справі) виконав в повному обсязі.

На виконання умов договору купівлі-продажу № 39/11-Гр. від 30.04.2013 р. та додаткових угод № 1 від 28.04.2014 р. та № 2 від 29.12.2014 р. позивачем було передано відповідачу товар (гранули паливні) на загальну суму 1 482 036, 20 грн., що підтверджується видатковими накладними № 60 від 22.04.2015 р., № 138 від 17.06.2015 р., № 139 від 22.06.2015 р., № 170 від 25.07.2015 р., № 208 від 03.08.2015 р., № 212 від 07.08.2015 р., № 213 від 07.08.2015 р., № 216 від 11.08.2015 р., № 219 від 17.08.2015 р., № 220 від 17.08.2015 р., № 224 від 18.08.2015 р., № 225 від 20.08.2015 р., № 232 від 01.09.2015 р., № 237 від 01.09.2015 р., № 239 від 01.09.2015 р., № 240 від 01.09.2015 р., № 249 від 01.09.2015 р., № 241 від 03.09.2015 р., № 242 від 03.09.2015 р., № 262 від 10.09.2015 р., № 267 від 16.09.2015 р., № 295 від 25.09.2015 р., № 325 від 05.10.2015 р., № 332 від 09.10.2015 р., № 364 від 19.10.2015 р., № 379 від 20.11.2015 р., № 380 від 20.11.2015 р., № 409 від 20.11.2015 р.

Відповідачем оплата одержаного товару здійснена частково на суму 1 452 036, 20 грн., що підтверджено платіжними дорученнями № 389 від 07.05.2015 р., № 555 від 18.05.2015 р., № 819 від 04.06.2015 р., № 1100 від 18.06.2015 р. № 298 від 23.06.2015 р., № 1312 від 01.07.2015 р., № 1335 від 02.07.2015 р., № 1413 від 06.07.2015 р., № 1873 від 30.07.2015 р., № 1984 від 05.08.2015 р., № 2065 від 07.08.2015 р., № 2154 від 11.08.2015 р. № 2175 від 12.08.2015 р., № 2228 від 13.08.2015 р., № 2262 від 14.08.2015 р., № 1812 від 28.08.2015 р., № 1812 від 01.09.2015 р., № 1812 від 02.09.2015 р., № 2656 від 04.09.2015 р., № 593 від 04.09.2015 р., № 593 від 08.09.2015 р., № 2807 від 11.09.2015 р. № 2854 від 16.09.2015 р., № 2940 від 17.09.2015 р., № 3331 від 07.10.2015 р., № 3375 від 09.10.2015 р., № 3455 від 16.10.2015 р., № 3613 від 26.10.2015 р. № 3613 від 09.11.2015 р., № 3613 від 10.11.2015 р., № 1468 від 15.02.2016 р. та № 1531 від 17.02.2016 р., № 1074 від 08.04.2016 р., № 3055 від 05.05.2016 р., № 3458 від 23.05.2016 р., № 3563 від 27.05.2016 р.

Відповідачем не було надано заперечень щодо факту отримання від позивача товару (паливних гранул) на суму 1 482 036, 20 грн. Водночас, доказом схвалення та визнання договірних відносин з ТзОВ МСМ Фаворит є часткова оплата ним вартості отриманого товару.

Борг відповідача станом на 30.05.2016 р. становить 30 000, 00 грн., що підтверджено наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з договору.

Судом встановлено, що між сторонами зобовязання виникли з договору купівлі-продажу № 39/11-Гр. від 30.04.2013 р.

Як визначено ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе , що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до норм ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання договірних зобовязань відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно розрахунку позивача 3% річних від суми боргу за період прострочення платежу з 30.11.2015 р. по 22.05.2016 р. в розмірі 1 980, 97 грн. та інфляційні збитки за період з грудня 2015 р. по квітень 2016 р. у розмірі 6 911, 55 грн. є підставними і підлягають до стягнення з відповідача.

Крім того, позивач просить на підставі п.7.6 договору стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу в сумі 28 700,38 грн.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пункт 3 ст.549 ЦК України визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (штрафу, пені). В силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем до стягнення пеня за період прострочення з 30.11.2015 р. по 22.05.2016 р. в розмірі 28 700, 38 грн. згідно розрахунку нарахована межах шестимісячного строку підставна та підлягає до стягнення з відповідача.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, судовий збір в сумі 1 378, 00 грн. відповідно до ст.49 ГПК України слід покласти на нього.

Разом з тим, у звязку з внесенням позивачем судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом та зменшенням розміру позовних вимог, враховуючи клопотання позивача від 30.05.2016 р., у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню з Державного бюджету 1 422, 00 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 1427 від 09.03.2016 р.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 174, 193, 230, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 549, 610-612, 614, 625, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», -

вирішив:

1. Позов задовольнити в сумі 67 592, 90 грн..

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно паперова фабрика» (43018, Волинська обл., м.Луцьк, вул. Потебні, 71, , ІПН 31) на користь

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «МСМ Фаворит» (34500, Рівненська обл.., м.Сарни, вул. Варшавська, 2є, , ІПН 42) 67 592, 90 грн. заборгованості, в т.ч. 30 000, 00 грн. основного боргу, 28 700, 38 грн. пені, 1 980, 97 грн. - 3% річних, 6 911, 55 грн. індексу інфляції та 1 378, 00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку повернути з Державного бюджету ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «МСМ Фаворит» (34500, Рівненська обл.., м.Сарни, вул. Варшавська, 2є, , ІПН 42) 1 422, 00 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 1427 від 09.03.2016 р. (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи).

Повне рішення складено 01.06.2016 р.

Суддя Пахолюк В.А.