РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016Справа №910/4432/16

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-ОЙЛ";

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО";

до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЛАЙНПРОМ";

про: визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Тарасов С.О. - за довіреністю від 01.02.2016 б/н;

відповідача-1: Шевченко Т.М. - за довіреністю від 18.08.2014 б/н;

відповідача-2: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-ОЙЛ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО" про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір купівлі-продажу від 08.04.2009 № 1081, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО" та товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЛАЙНПРОМ", підлягає визнанню судом недійсним, оскільки товариством з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО" не виконано свого обов'язку перед позивачем щодо передачі до статутного капіталу свого вкладу у вигляді нерухомого майна, що визначено статутом позивача, введено в оману іншу сторону оспорюваного правочину - відповідача-2 та здійснене незаконне відчуження майна шляхом укладення вказаного договору купівлі-продажу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/4432/16. Вказаною ухвалою суд на підставі ч. 1 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України залучив до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЛАЙНПРОМ", в якості відповідача-2.

Відповідачі правом наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на позов від останніх до суду не надійшло.

До господарського суду міста Києва надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО" про визнання позовних вимог.

В судовому засіданні 30.05.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників позивача та відповідача-1 по суті даного спору, дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

07.12.2006 загальними зборами товариства з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-ОЙЛ" (далі - позивач), затверджено статут, який зареєстровано 19.12.2006 за № 0002694 (далі - Статут).

Пунктом 1.2 Статуту визначено, що учасниками позивача є:

- іноземний інвестор - громадянин Канади - ОСОБА_4, що мешкає АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_1 іден. № НОМЕР_2;

- юридична особа - товариство з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО", місцезнаходження м. Дніпропетровськ, пров. Більшовицький 4а, код 31329842, в особі директора Фесуна Віктора Васильовича.

Відповідно до п. 4.8 Статуту, вкладами учасників позивача можуть бути грошові кошти, будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, іншими природними ресурсами та нематеріальними активами, будинками, обладнанням а також інші майнові права.

Вклади учасників до статутного капіталу позивача складають:

- ОСОБА_4 - 1.287.750,00 грн. або 255.000,00 доларів США, що складає 51 відсоток.

- товариство з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО" - 1.237.250,00 грн. або 245.000,00 доларів США, що складає 49 відсотків. Вноситься майновим комплексом по ремонту с/г техніки за адресою: АДРЕСА_2.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок такого.

Між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір купівлі-продажу від 08.04.2009 № 1081 (далі - Договір/оспорюваний правочин) відповідно до предмету якого відповідач-1 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продає а відповідач-2 купує комплекс будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що відповідач-1 гарантує, що майно, зазначене у п. 1.1 Договору на момент його підписання не є проданим, подарованим або відчуженим іншим способом третім особам, не є заставленим, не знаходиться у податковій заставі, в спорі не перебуває, заборона (арешт) щодо нього відсутні.

Під забороною відчуження (арештом) згідно з витягом з єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна майно не перебуває.

Положеннями п. 3.1 Договору передбачено, що загальна сума цього Договору становить 1.303.141,20 грн.

Укладений між сторонами спору Договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Позивач вважає, що до укладеного сторонами спору Договору слід застосувати правила, встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України, з тих підстав, що відповідачем-1 не виконано свого обов'язку перед позивачем щодо передачі до статутного капіталу свого вкладу у вигляді нерухомого майна, що визначено статутом позивача, введено в оману іншу сторону оспорюваного правочину - відповідача-2 та здійснене незаконне відчуження майна шляхом укладення вказаного Договору.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Згідно приписів статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

Приписами частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

У вирішенні спорів про визнання угод недійсними під впливом обману відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності фактів обману і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення.

Однак, позивачем не подано до суду доказів того, що під час укладення оспорюваного правочину будь-яка з її сторін діяла під впливом обману, відтак доводи позивача про наявність обману в силу положень статті 230 Цивільного кодексу України не можуть вплинути на дійсність спірного Договору.

Крім того, станом на момент вирішення спору по суті, позивачем не подано до суду відомостей про власника майна, яке є предметом оспорюваного Договору, що унеможливлює його залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Приписами частини 5 статті 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Заява відповідача-1 про визнання позовних вимог судом відхилена, оскільки вказана заява порушує права та інтереси товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЛАЙНПРОМ", яке є припиненим за рішенням суду, що вбачається з наявного в матеріалах справи спеціального витягу від 18.05.2016 № 21943605 та власника майна, яке є предметом оспорюваного Договору, отримати відомості про якого у суду немає технічної можливості.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність наведених вище фактів та обставин даного спору суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не подано до суду жодного доказу в підтвердження помилки або обману при укладенні між відповідачами оспорюваного правочину.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06 червня 2016 року

Суддя С.В. Балац