РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016Справа №910/6762/16

За позовом Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні "Центр мікрохірургії ока"

до Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика

про стягнення 998,81 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Шкаленко Є.В. (довіреність № 1473 від 05.01.2016)

від відповідача: Аверянова Ю.О. (довіреність № 12/106-1105 від 26.05.2016)

вільний слухач: ОСОБА_1. (паспорт)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська клінічна офтальмологічна лікарня "Центр мікрохірургії ока" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика (відповідач) про стягнення 998,81 грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами:

- 30.12.2009 між позивачем та відповідачем укладено угоду про співпрацю № 52/09/1214;

- 18.11.2015 Державною фінансовою інспекцією в місті Києві складено акт № 05-30/1870 ревізії фінансово-господарської діяльності Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні "Центр мікрохірургії ока" за період з 01.09.2013 по 01.09.2015, у якому встановлено, що за період 01.09.2013 по 10.09.2015 за рахунок коштів спеціального фонду Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні "Центр мікрохірургії ока" покрито витрати сторонньої юридичної особи - Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика, на загальну суму 998,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 порушено провадження по справі № 910/6762/16 та призначено її до розгляду на 12.05.2016.

11.05.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

11.05.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи по справі, серед яких відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав:

- вимоги позивача про стягнення 998,81 грн. суперечать умовам чинної угоди про співпрацю № 52/09/1214 та додаткової угоди № 1 від 17.06.2014;

- посилання Позивача та ДФІ в м. Києві на ч.4 с. 179 ГК України, ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», Методику розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вказані норми не зобов'язують НМАПО імені П. Л. Шупика перераховувати або відшкодовувати позивачу кошти;

- Акт ревізії Державної фінансової інспекції у місті Києві від 18.11.2015 № 05- 30/1870, на який посилається позивач, не може бути підставою виникнення у відповідача господарських зобов'язань, так як сам акт перевірки ДФІ в місті Києві не визнаний законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушенням і не є належним доказом того, що НМАПО імені П. Л. Шупика зобов'язана сплачувати комунальні послуги за угодою про співпрацю та додатковою угодою до угоди про співпрацю.

В судове засідання 12.05.2016 з'явився представник відповідача та надав суду пояснення щодо обставин справи.

Представник позивача в судове засідання 12.05.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 розгляд справи відкладено на 26.05.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання 26.05.2016 з'явились представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог, у позові просили відмовити.

Враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 26.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2009 між Київською міською клінічною офтальмологічною лікарнею "Центр мікрохірургії ока" (далі - лікувальний заклад) та Національною медичною академією післядипломної освіти імені П.Л. Шупика (далі - НМАПО) укладено угоду про співпрацю № 52/09/1214 (далі - угода).

Відповідно до п. 1.1 угоди, сторони приймають на себе взаємні обов'язки по спільній організації, удосконаленню медичної допомоги, ефективному використанню матеріальних, кадрових, фінансових ресурсів, наукового потенціалу, які спрямовані на поліпшення здоров'я населення району (міста).

Положеннями п. 1.2 угоди встановлено, що робота по наданню медичної допомоги населенню та по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації фахівців здійснюється на площах адміністративного корпусу та стаціонару у відділеннях: № 11, 12, НПЦ «Лазерних методів лікування», 14, 15, 21, 22, 23, 31, 32 33.

Згідно з п. 2.1 угоди, до обов'язків лікувального закладу входять: закріплення за НМАПО для розташування кафедри приміщення площею 391,1 кв. м та надати кафедрі право використання обладнання та медичного устаткування, що належить лікувальному закладу; витрати, пов'язані з утриманням приміщень, закріплених за НМАПО, здійснювати за рахунок коштів лікувального закладу.

17.06.2014 між сторонами підписано Додаткову угоду № 1 до угоди про співпрацю, у якій сторони погодили викласти в новій редакції пункти 1.2, 2.1.1 та 7.1 угоди у новій редакції, зокрема:

- п. 1.2: «Робота по наданню медичної допомоги населенню та по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації фахівців здійснюється на площах адміністративного корпусу та стаціонару у відділеннях: № 11, 12, НПЦ «Лазерних методів лікування», 14, 15, 21, 22, 23, 31, 32 33, 34 та консультативній поліклініці»;

- п. 2.1.1: «Закріпити за НМАПО для розташування кафедри офтальмології приміщення площею 381,71 кв.м. та надати кафедрі право використання обладнання та медичного устаткування, що належить лікувальному закладу».

Державною фінансовою інспекцією в м. Києві проведено ревізію фінансово - господарської діяльності Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні "Центр мікрохірургії ока" за період з 01.09.2013 по 01.09.2015, за результатами якої 18.11.2015 складено акт №05-30/1870.

У зазначеному акті ревізії від 18.11.2015 №05-30/1870 встановлено, що через відсутність угоди на відшкодування витрат на утримання орендованого майна, лікувальним закладом, за період з 01.09.2013 по 10.09.2013, обсяг видатків на оплату комунальних та експлуатаційних послуг, які споживаються кафедрою НМАПО імені П. Л. Шупика не розраховувся. Зазначене призвело до визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників та за рахунок коштів лікувального закладу здійснювались видатки на утримання кафедр щодо спожитих ними комунальних та експлуатаційних послуг, внаслідок чого за період з 01.09.2013 по 10.09.2013 за рахунок коштів спеціального фонду лікувального закладу покрито витрати сторонньої юридичної особи на загальну суму 998,81 грн., чим порушено пп. 22, 46 Порядку № 228.

Зазначене порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) лікувальному закладу на суму 998,81 грн.

Такий висновок інспекцією зроблено на підставі того, що в порушення статті 2 Закону України "Про оренду" між позивачем та відповідачем не укладено договорів оренди та угод про відшкодування витрат на утримання орендованого майна. Також інспекція в акті вказує на порушення позивачем статті 23, статті 85 Бюджетного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з листами від 17.12.2015 № 1370 та від 22.02.2016 № 1632, у яких просив відшкодувати вартість витрат у розмірі 998,81 грн.

Однак відповідач листом від 31.12.2015 вих. № 12/106-3129 повідомив позивача про відсутність підстав для відшкодування відповідачем позивачу коштів у розмірі 998,81 грн.

У зв'язку з наведеним позивач звернувся з даним позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідача вартість витрат у розмірі 998,81 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України та п. ст. 176 ГК України, суб'єкти господарювання мають права разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб'єкта господарювання на умовах, визначених договором про спільну діяльність.

Як встановлено судом вище, між позивачем та відповідачем укладено угоду про співпрацю № 52/09/1214 від 30.12.2009, відповідно до якої сторони приймають на себе взаємні обов'язки по спільній організації, удосконаленню медичної допомоги, ефективному використанню матеріальних, кадрових, фінансових ресурсів, наукового потенціалу, які спрямовані на поліпшення здоров'я населення району (міста).

На підставі вищевказаної угоди у позивача та відповідача виникли правовідносини, пов'язані зі спільною діяльністю з організації навчально-наукового та лікувально-діагностичного процесів, а не правовідносини з оренди нерухомого майна.

З метою поліпшення організації та якості спільної роботи органів охорони здоров'я, вищих медичних закладів освіти III, IV рівнів акредитації, закладів післядипломної освіти та лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я у сфері підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації фахівців, підвищення ефективності науково-дослідної роботи і впровадження її результатів у практику охорони здоров'я, наказом Міністерства охорони здоров'я від 05.06.1997 № 174 було затверджено Положення про клінічний заклад охорони здоров'я.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного положення, Клінічним є заклад охорони здоров'я (далі - клінічний заклад), який використовується для розташування структурних наукових і навчальних підрозділів (кафедри, лабораторії тощо) вищих навчальних закладів, які здійснюють підготовку фахівців за спеціальностями галузей знань "Медицина" та "Фармація" III, IV рівнів акредитації, закладів післядипломної освіти, науково-дослідних установ з метою забезпечення лікувально-діагностичного процесу, підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації медичних кадрів та проведення і впровадження у практику охорони здоров'я результатів наукових досліджень, на договірній основі.

Згідно з п. 1.5 Положення № 174 від 05.06.1997, витрати по забезпеченню навчально-виховного та науково-дослідного процесів здійснюються за рахунок коштів на утримання відповідного вищого навчального закладу, який здійснює підготовку фахівців за спеціальностями галузей знань "Медицина" та "Фармація" III, IV рівнів акредитації (закладу післядипломної освіти, науково-дослідної установи), а витрати, пов'язані з утриманням матеріально-технічної бази, - за рахунок коштів закладу охорони здоров'я.

Угодою про співпрацю № 52/09/1214 передбачено, що робота по наданню медичної допомоги населенню та підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації фахівців здійснюється на площах адміністративного корпусу та стаціонару у відділеннях: № 11, 12, НПЦ «Лазерних методів лікування», 14, 15, 21, 22, 23, 31, 32 33, 34 та консультативній поліклініці. При цьому лікувальний заклад (позивач) зобов'язаний надати НМАПО (відповідачу) для розташування кафедри приміщення та надати кафедрі право використання приміщення, обладнання та медичного устаткування, що належить лікувальному закладу (п.2.1.1. угоди).

За умовами даної угоди позивач зобов'язується створити належні умови для проведення консультативної, навчально-виховної та науково-дослідницької роботи співробітників кафедри спільно з лікарями лікувального закладу, в свою чергу відповідач, виходячи з характеру взятих на себе зобов'язань, забезпечує навчальну, лікувальну та наукову роботу.

При цьому, положеннями п. 2.1.2 договору сторони встановили, що витрати, пов'язані з утриманням приміщень, закріплених за НМАПО, здійснюються за рахунок коштів лікувального закладу.

Відповідно до такого розмежування договірних зобов'язань відбувається розмежування витрат, оскільки п. 1.5 Положення № 174 від 05.06.1997 передбачає, що витрати по забезпеченню навчально-виховного та науково-дослідного процесів здійснюються за рахунок коштів на утримання відповідного вищого медичного закладу освіти III, IV рівнів акредитації (закладу післядипломної освіти, науково-дослідного інституту), а витрати, пов'язані з утриманням матеріально-технічної бази - за рахунок коштів лікувально-профілактичного закладу.

Таке розмежування відповідає вимогам ст. 1130 Цивільного кодексу України та ст. 176 Господарського кодексу України, відповідно до ч. 1 якої організаційно-господарськими визнаються зобов'язання, що виникають у процесі управління господарською діяльністю між суб'єктом господарювання та суб'єктом організаційно-господарських повноважень, в силу яких зобов'язана сторона повинна здійснити на користь другої сторони певну управлінсько-господарську (організаційну) дію, або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а згідно з ч. 4 цієї статті суб'єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб'єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність.

Таким чином, витрати позивача, пов'язані з утриманням матеріально-технічної бази, забезпеченням господарським обслуговуванням приміщень є внеском у спільну діяльність, відповідно до умов угоди про співпрацю.

Частина 2 статті 1131 Цивільного кодексу України встановлює, що умови договору про спільну діяльність, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами, і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов'язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Таким чином, позивачем не наведено жодного обґрунтування того, що на підставі угоди про співпрацю № 52/09/1214 відповідач зобов'язаний сплатити грошові кошти у розмірі 998,81 грн., або того, що відповідачем порушено умови договору про співпрацю чи норми чинного законодавства України.

Крім того, суд зазначає, що ухвалами Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 та від 12.05.2016 суд зобов'язував позивача надати нормативно-правове обґрунтування позовних вимог з посиланням на норми чинного законодавства України. Однак зазначені вимоги ухвал позивачем виконані не були, нормативного обґрунтування заявлених позовних вимог, на підставі яких відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу 998,81 грн. не надано, як і не зазначено чим є заявлена до стягнення сума - збитки, шкода, невиконане грошове зобов'язання тощо.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови КМУ від 11.09.2013 № 679 «Про здійснення протягом бюджетного періоду видатків на утримання деяких бюджетних установ одночасно з різних бюджетів», установлено, що витрати, пов'язані з утриманням клінічних лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я комунальної власності (оплата послуг з теплопостачання, водопостачання і водовідведення, електроенергії, природного газу, інших енергоносіїв), наданням послуг з охорони майна та вивезення відходів і їх утилізації та знешкодження, проведення ремонту, забезпечення медичним обладнанням, апаратурою та іншими засобами медичного та господарського призначення, оплатою додаткового чергування у вечірній та нічний час понад місячну норму робочого часу асистентів та наукових працівників кафедр, здійснюються лікувально-профілактичними закладами охорони здоров'я за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного, суд дійшов висновку, що витрати у розмірі 998,81 грн., відповідно до умов угоди про співпрацю та вимог законодавства України, мав нести позивач, а тому відсутні правові підстави для стягнення зазначених грошових коштів з відповідача.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Нормами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних доказів, які б підтвердили, що пункт 2.1.2 угоди про співпрацю щодо покладення витрат, пов'язаних з утриманням приміщень, на лікувальний заклад, суперечить чинному законодавству України або визнаний у судовому порядку судом недійсним.

Щодо посилань позивача на Акт Державної фінансової інспекції в м. Києві від 18.11.2015 №05-30/1870, як на підставу для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 998,81 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Положеннями підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача з відшкодування витрат та не підтверджує порушення відповідачем умов укладеної між сторонами угоди про співпрацю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що посилання позивача на результати перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами правочину та не можуть ніяким чином їх змінювати. Аналогічну позицію наведено у постановах від 17.06.2014р., від 10.02.2015р. та від 04.03.2015р. Вищого господарського суду України по справах №910/20699/13, №906/1193/14 і №904/5477/14.

У зв'язку із вищенаведеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 998,81 грн., а тому суд відмовляє Київській міській клінічній офтальмологічній лікарні "Центр мікрохірургії ока" у задоволенні позовних вимог.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір, відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 30.05.2016.

Суддя С.О. Турчин