ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р.Справа № 916/1957/15
Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський зерновий порт"

про: стягнення 13799191,81 грн. основної заборгованості, 1260354,35 грн. пені, 5195161,27 грн. інфляційних, 560670,14 грн. 3% річних

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

Від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа", звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський зерновий порт", про стягнення 13799191,81 грн. заборгованості за виконані роботи.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.07.2015 позов було задоволено та з відповідача стягнуто вказану грошову суму на користь позивача (а.с.212-216 т.1).

За результатами апеляційного оскарження, рішення суду першої інстанції було скасоване, а у задоволенні позову відмовлено Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.10.2015р. ( а.с. 91-97 т.2).

Постановою Вищого господарського суду України від 21.01.2016р. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 р. та рішення господарського суду Одеської області від 21.07.2015 р. були скасовані з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Заявою від 03.03.2016 р. вих. № 101 (отримана судом 10.03.2016р.) позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути 13799191,81 грн. основної заборгованості, 1260354,35 грн. пені, 5195161,27 грн. інфляційних, 560670,14 грн. 3% річних згідно наданого розрахунку (а.с. 100-105 т. 3).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо оплати виконаних робіт за договором генерального підряду на капітальне будівництво № 71/03 від 03.12.2013 року, здійснення розрахунків за спірним договором не в повному обсязі, а також на підписання сторонами актів здачі-прийняття робіт та довідок про вартість будівельних робіт.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на розірвання сторонами спірного договору через неналежну якість виконаних робіт, здійснення остаточного розрахунку між сторонами лише після передачі відповідачу будівельного майданчику згідно з умовами договору, безпідставне неврахування позивачем отриманої передплати в рахунок погашення заборгованості та на інші обставини, викладені у письмових поясненнях.

Позивачем було заявлено клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову в порядку ст.ст.66, 67 Господарського процесуального Кодексу України.

Відповідач проти задоволення клопотання заперечував, надав письмові пояснення з цього приводу.

Розглянувши вказане клопотання, суд приходить до висновку про його відхилення у зв'язку з його необґрунтованістю.

Також відповідач звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження по справі, обґрунтовуючи його поданням позову до господарського суду м. Києва про визнання розірваним спірного договору.

При цьому, відповідачем не було надано доказів прийняття вказаної позовної заяви до провадження господарським судом та було усно повідомлено про її повернення, а тому вказане клопотання було відхилено судом.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво №71/03 від 03.12.2013р., відповідно до умов якого генеральний підрядник зобов'язався виконати роботи з будівництва Об'єкту (ІІІ-я черга Іллічівського олійножирового комбінату. Зерновий Перевантажувальний Комплекс) відповідно до об'ємів робіт переданих в роботу Генеральному підряднику, визначених в Додатку №5 до цього Договору, на свій ризик власними та (або) залученими силами та засобами у відповідності до Проектної документації, умов цього Договору, завдання Замовника і діючих будівельних норм і правил та в обумовлений цим Договором строк передати їх Замовнику з подальшим вчиненням дій направлених на введення Об'єкту в експлуатацію.

Укладений договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України (ст.ст.11, 202, 509 Цивільного кодексу України), і згідно ст.629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст.509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.629 цього ж Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.1 ст.837 Цивільного Кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно п.п.1, 3 ст.843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до п.1.1.16 договору, об'єктом є ІІІ-я черга Іллічівського олійножирового комбінату. Зерновий Перевантажувальний Комплекс.

Згідно з п.4.3. договору, ціна договору становить 132000000,00 грн.(сто тридцять два мільйони) в тому числі ПДВ 20% - 22000000,00 грн.(двадцять два мільйони грн.).

Пунктом 6.6. договору передбачено, що замовник оплачує фактично виконані Роботи протягом 5 (П'яти) робочих днів з дати підписання обома ОСОБА_3 та Довідки, з урахуванням положень цього Договору, але не пізніше 10 (Десятого) числа місяця наступного за звітним за формулою.

Згідно п.6.9. договору замовник створює Гарантійний фонд в розмірі 5% від ціни Договору, 50% якого виплачується Замовником на користь Генерального підрядника протягом десяти банківських днів з дати закінчення всього комплексу робіт, зокрема, підписання ОСОБА_3 прийому-передачі робіт за цим Договором, а інша частина в розмірі 50% притриманих коштів виплачується через один рік з дати підписання сторонами ОСОБА_3 приймання-передачі робіт за цим Договором.

Відповідно до п.6.10. договору притримання Гарантійного фонду відбувається щомісячно в розмірі 5 % від загальної вартості будівельно-монтажних робіт по ОСОБА_3 виконаних робіт та відображається в формі № КБ-3.

Відповідно до п.5.2. договору позивач приступив до виконання робіт, що підтверджується актом прийому - передачі будівельного майданчика від 19.12.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виконано роботи на загальну суму 29298798,00 грн., факт виконання робіт та їх прийняття замовником підтверджується копіями актів здачі - прийняття робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт.

В період з грудня 2013 р. по жовтень 2014 р., відповідачем було оплачено на користь позивача 24104786,50 грн., з яких сплачено в якості авансу на весь період виконання будівельних робіт в розмірі 13000000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, банківських виписок та карткою з рахунку договору.

Починаючи з жовтня 2014р., відповідач, без попередження позивача, припинив оплату наданих робіт та не відновив фінансування будівництва.

Внаслідок цього, позивач призупинив виконання робіт у зв'язку з тим, що не може виконувати роботи без оплати, про що повідомив відповідача листами від 13.08.14р. №573 та від 15.0814р. №580.

Згідно до п.5.6. договору, у випадку затримки або припинення фінансування робіт генпідрядник не несе відповідальності за затримку строків, якщо доведе, що таке прострочення спричинене затримкою або припиненням фінансування.

З врахуванням п.5.6. договору, генпідрядник не зобов'язаний виконувати роботи без оплати.

Також, пунктом 7.2.3 договору передбачено право позивача зупинити виконання робіт у разі невиконання відповідачем своїх зобовязань по договору, а пунктом 7.2.10 - право призупинити виконання робіт у випадку прострочення на строк понад тридцять календарних днів оплати виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт.

Згідно пояснень сторін, консервація, передбачена п. 6.11 договору, не була здійснена.

При цьому, позивач зазначає, що будівельний майданчик не повертався замовнику, а позивач перебуває на будівельному майданчику, залишається відповідальним за збереження результатів фактично виконаних робіт та будівельного майданчика і відновить виконання будівельних робіт з моменту відновлення фінансування будівництва.

Відповідач факт знаходження будівельного майданчика у позивача не заперечує, до теперішнього часу майданчик відповідачу не повернений.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2015р., відповідачем було повідомлено позивача про односторонню відмову від договору з 20.07.2015р., що підтверджується відповідним листом-повідомленням (а.с. 205 т. 1), у якому відповідач зазначив неможливість подальшого фінансування будівництва, необхідність повернення будівельного майданчика, здійснення остаточного розрахунку після такого повернення, послався на п.15.4 договору та на ст.651 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Відповідно до Оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013 року № 01-06/374/2013 замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і встановлене цією нормою право не може бути обмежене.

Частиною третьою ст.651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини другої ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За таких обставин, суд вважає, що спірний договір було розірвано з 20.07.2015 року.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання відповідача на неякісність вже виконаних позивачем робіт, оскільки право відповідача не відмову від договору передбачене законом та не потребує конкретного обгрунтування мотивації такої відмови. Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається підстав для розірвання договору саме з посиланням на передбачені пунктами 15.4 та 15.5 договору обставини, доводи відповідача щодо неякісності виконаних робіт належним чином не доведені, роботи прийняті, відповідні акти підписані. Проте, питання якості виконаних позивачем робіт не є предметом спору та розгляду по цій справі та має значення лише для зясування мотивів відмови від договору.

У п.14.4.1.2 договору сторони встановили, що у разі прийняття замовником рішення про відмову від виконання договору він вважається розірваним з дати, зазначеної у повідомленні, направленому генеральному підряднику.

Крім того, відповідач посилається на пункт 15.7. договору, відповідно до якого, на його думку, в нього не виникло обов'язку оплатити виконані роботи.

Так, відповідно до вказаного пункту договору "остаточні розрахунки між сторонами у випадку дострокового розірвання цього договору проводяться після підписання акту приймання-передачі будівельного майданчику за фактично виконаний обсяг робіт".

При цьому суд вважає, що умови, викладені в п.15.7. договору стосується лише тих взаємовідносин сторін, які на час розірвання договору не є завершеними, або є такими, що заплановані до виникнення у майбутньому.

Що ж до оплати робіт, які виконані та прийняті відповідачем за актами до моменту розірвання договору, то обовязок відповідача здійснити таку оплату передбачений розділом 6 спірного договору та не може бути поставлений в залежність від виконання п.15.7. договору.

Відповідно до п.п.1,2 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Згідно ч.1 ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, -достроково.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З наданих до матеріалів справи актів здачі-приймання робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт вбачається, що позивачем було виконано роботи на загальну суму 29298798,00 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було здійснено перерахування авансу в розмірі 13000000,00 грн. на весь період виконання будівельних робіт, а всього відповідачем було сплачено 24104786,50 грн. Вказані обставини не заперечуються сторонами та неодноразово підтверджувались їх представниками у судових засіданнях та поясненнях.

Суд зазначає, що розірвання договору виключає виконання позивачем будь-яких робіт у майбутньому, а тому сума заборгованості повинна бути зменшена на суму перерахованих відповідачем в якості авансу грошових коштів. При цьому, з урахуванням розірвання договору, не є можливим застосування передбаченого п.п. 6.6., 6.7. договору порядку оплати щодо поступового зарахування авансового платежу.

Таким чином, розмір основного боргу за договором, яка підлягає стягненню з відповідача становить 5194012,50 грн. (= 29298798,00 грн. - 24104786,50 грн.), тобто вартість виконаних робіт за винятком сплаченого авансового платежу та сум оплати за актами фактично виконаних робіт та наданих послуг.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У відповідності до приписів ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 12.9 договору сторони домовились про сплату відповідачем пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочено платежу за кожен день прострочення.

Позивачем нараховано 1260354,35 грн. пені за період з 06.04.2015 року по 02.10.2015 року.

Вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково на суму 1245955,79грн. , виходячи з наступного.

Відповідно до п.6.6. договору відповідач повинен оплачувати виконані роботи протягом п'яти робочих днів з дати підписання обома сторонами акту та довідки, але не пізніше десятого числа місяця наступного за звітним за формулою, вказаною у договорі. Проте, при здійсненні розрахунку суми пені, позивач помилково визначив початок перебігу строку для нарахування через п'ять календарних, а не робочих днів.

Таким чином, останнім днем строку для сплати заборгованості за актами здачі-приймання виконаних робіт за березень 2015 року є 07.04.2015 року, а отже підстави для нарахування пені виникають у позивача з 08.04.2015 року, а не з 06.04.2015 р.

Позивачем також заявлено до стягнення 5195161,27 грн. інфляційних та 560670,14 грн. 3% річних згідно наданого розрахунку.

Відповідно до ч.2 ст.265 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково у розмірі 4892149,23 грн. інфляційних та 310527,64 грн. 3 % річних.

При цьому суд виходить з того, що договір було розірвано з 20.07.2015 року, у зв'язку з чим зменшився базис для нарахування та з 20.07.2015 року має становити 5194012,50 грн. основного боргу. Так, суд погоджується з розрахунком позивача щодо інфляційних за період з лютого 2014 року по червень 2015 року включно, проте з липня 2015 року по січень 2016 інфляційні слід розраховувати виходячи з основного боргу в розмірі 5194012,50 грн.

Крім того, при розрахунку 3% річних позивач також невірно визначає початок перебігу строку для нарахування через 5 календарних, а не робочих днів після дати підписання відповідного акту.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 13799191,81 грн. основної заборгованості, 1260354,35 грн. пені, 5195161,27 грн. інфляційних, 560670,14 грн. 3% річних підлягають задоволенню частково у розмірі 5194012,50 грн. основного боргу, 1245955,79грн. пені, 4892149,23 грн. інфляційних та 310527,64 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. ст.44,49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 265, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 526, 610, 611, 612, 629, 651, 653, 837, 843, 853, 854, 849 Цивільного Кодексу України, ст.193 Господарського Кодексу України, ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський зерновий порт" про стягнення 13799191,81 грн. основної заборгованості, 1260354,35 грн. пені, 5195161,27 грн. інфляційних, 560670,14 грн. 3% річних частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський зерновий порт" (68000, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 46, код 38240111) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" (03150, м. Київ, вул. Ковпака,17, код 13669/п'ять мільйонів сто девяносто чотири тисячі дванадцять/грн. 50 коп. основного боргу, 1245955/один мільйон двісті сорок п'ять тисяч девятсот пятдесят пять/грн. 79 коп. пені, 4892149/чотири мільйона вісімсот девяносто дві тисячі сто сорок девять/грн. 23 коп. інфляційних, 310527/триста десять тисяч пятсот двадцять сім/грн. 64 коп. 3 % річних, 99741/девяносто девять тисяч сімсот сорок одну/грн. 12 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" (03150, м. Київ, вул. Ковпака,17, код 13669489) в дохід державного бюджету (№ рахунку 3008; отримувач: УК у м.Одесі, Приморський район; код отримувача ; Банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області; МФО: 828011; код класифікації:22030001; код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) 105242/сто пять тисяч двісті сорок дві/грн. 79 коп. судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 23.05.2016 року. Повний текст рішення складений 30 травня 2016 р.

Суддя Р.В. Волков