РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2016Справа №910/1311/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Кристалбанк"

третя особа-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України

третя особа-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2

третя особа-3, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3

третя особа-4, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_4

про визнання договору недійсним, визнання відсутнім права

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_5 - за довіреністю від 18.01.2016р.

від відповідача: Гарвасюк В.Ю. - за довіреністю від 30.12.2015р.

від третьої особи-1: не з'явились

від третьої особи-2: не з'явились

від третьої особи-3: не з'явились

від третьої особи-4: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Публічного акціонерного товариства "Кристалбанк" (відповідач) про визнання договору недійсним, визнання відсутнім права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між сторонами 16.01.2016 попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №29, було укладено з порушення приписів ст.ст. 317, 658 Цивільного кодексу України та під впливом обману, а саме: у відповідача відсутнє право власності на нерухоме майно, зобов'язання з продажу якого взято на себе за таким правочином, у зв'язку з чим позивач на підставі приписів ст.ст. 203, 215, 230 Цивільного кодексу України вказує на існування правових підстав для визнання його недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі №910/1311/16. Розгляд справи призначено на 10.02.2016.

10.02.2016 через канцелярію суду від сторін надійшли клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Також, 10.02.2016 через відділ діловодства суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву за змістом якого в задоволенні позову просив відмовити повністю, вказував на те, що спірний договір було укладено з дотриманням приписів чинного законодавства України, а право власності на спірне майно було правомірно набуто останнім в порядку звернення стягнення на предмети іпотек згідно 12-ти іпотечних договорів шляхом набуття їх у власність, яке в подальшому було зареєстровано у визначеному законом порядку, що підтверджується відповідними витягами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, розгляд справи відкладено до 16.03.2016.

16.03.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2016 продовжено строк розгляду справи на 15 днів, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 06.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у зв'язку із неявкою представників позивача та третіх осіб розгляд справи відкладено до 15.04.2016.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх повністю.

В судове засідання представник відповідача з'явився, проти позову заперечує та в його задоволенні просить відмовити повністю.

Треті особи, повідомлені про час і місце розгляду справи належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, своїх повноважних представників в судове засідання не направили, про поважні причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2016 між Публічним акціонерним товариством "Кристалбанк" (сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець або сторона 2) було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №29, (надалі - "Попередній договір") відповідно до умов якого сторони зобов'язалися у строк не пізніше 16.06.2016 на умовах, встановлених цим договором, укласти основні договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме:

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 316,2 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1184 га, яка розташована: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 561,8 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,25 га, яка розташована: АДРЕСА_3 кадастровий номер НОМЕР_3;

- земельної ділянки, площею 0,148 га, яка розташована: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_4;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 324,9 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,15 га, яка розташована: АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_5;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_6;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 306,9 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,038 га, яка розташована: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_1;

- земельної ділянки, площею 0,0582 га, яка розташована: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_7;

- земельної ділянки, площею 0,0027 га, яка розташована: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_8;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 298,9 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_9;

- земельної ділянки, площею 0,06 га, яка розташована: АДРЕСА_7, кадастровий номер НОМЕР_10;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_8, загальною площею 465,8 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,0335 га, яка розташована: АДРЕСА_8, кадастровий номер НОМЕР_11;

- земельної ділянки, площею 0,0665 га, яка розташована: АДРЕСА_8, кадастровий номер НОМЕР_12;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9, загальною площею 461,3 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1422 га, яка розташована: АДРЕСА_9, кадастровий номер НОМЕР_13;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_10, загальною площею 528,2 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_10, кадастровий номер НОМЕР_14.

Спір у справі стосується законності укладеного між сторонами Попереднього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як на підставу для визнання недійсним спірного договору позивач вказує на те, що відповідачем не було доведено існування у нього права власності на нерухоме майно, зобов'язання з продажу якого останнім було взято на себе згідно Попереднього договору.

В той же час, заперечуючи проти позову відповідач вказував на набуття ним права власності на нерухоме майно, зобов'язання з продажу якого є предметом оскаржуваного правочину, у визначеному законодавством України порядку шляхом звернення стягнення на предмети іпотек за іпотечними договорами №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Тобто, за змістом вказаної норми право продажу в загальному порядку належить власнику відповідного майна.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Із наявних в матеріалах справи документів (акту приймання-передавання активів та зобов'язань ПАТ "Терра Банк" від 22.12.2014, договору про передачу права за договорами іпотеки та договорами застави від 22.12.2014, акту приймання-передавання права за договорами іпотеки та договорами застави від 22.12.2014) вбачається, що в порядку, визначеному ст. 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідачем було набуто прав і обов'язків кредитора по відношенню до ТОВ "Могилів-подільський молокозавод", що виникли на підставі кредитного договору №КЛ/11/02 від 25.02.2011 та кредитного договору №КЛ/11/7 від 26.04.2011, укладених між ПАТ "Терра Банк" та ТОВ "Могилів-подільський молокозавод", в.ч. за укладеними в забезпечення виконання таких договорів іпотечними договорами №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011, укладеними між ПАТ "Терра Банк" та ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Наведені обставини були встановлені судовими рішення у справі №910/24597/15 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Могилів-Подільський молокозавод" до Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" та Публічного акціонерного товариства "Кристалбанк" про визнання договору про передачу прав за договором іпотеки та договорами застави від 22.12.2014 недійсним (рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016), а тому в силу приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доведенню.

У відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Положеннями ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що відповідачем було набуто прав іпотекодержателя за іпотечними договорами №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011, укладеними між ПАТ "Терра Банк" та ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_8, за умовами яких вказаними фізичними особами було передано в іпотеку нерухоме майно, зобов'язання з продажу якого і було взято на себе відповідачем згідно оскаржуваного правочину, а саме:

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 316,2 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1184 га, яка розташована: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 561,8 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,25 га, яка розташована: АДРЕСА_3 кадастровий номер НОМЕР_3;

- земельної ділянки, площею 0,148 га, яка розташована: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_4;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 324,9 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,15 га, яка розташована: АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_5;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_6;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 306,9 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,038 га, яка розташована: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_1;

- земельної ділянки, площею 0,0582 га, яка розташована: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_7;

- земельної ділянки, площею 0,0027 га, яка розташована: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_8;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 298,9 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_9;

- земельної ділянки, площею 0,06 га, яка розташована: АДРЕСА_7, кадастровий номер НОМЕР_10;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_8, загальною площею 465,8 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,0335 га, яка розташована: АДРЕСА_8, кадастровий номер НОМЕР_11;

- земельної ділянки, площею 0,0665 га, яка розташована: АДРЕСА_8, кадастровий номер НОМЕР_12;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9, загальною площею 461,3 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1422 га, яка розташована: АДРЕСА_9, кадастровий номер НОМЕР_13;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_10, загальною площею 528,2 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_10, кадастровий номер НОМЕР_14;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_11, загальною площею 234,7 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,0872 га, яка розташована: АДРЕСА_11, кадастровий номер НОМЕР_15.

Положеннями п.п. 4.1.6, 4.17 вказаних іпотечних договорів було передбачено, що іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмети іпотек в порядку, передбаченому законом та розділами 6 цих договорів, у випадку, зокрема, невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якого із зобов'язань за кредитними договорами.

Відповідач вказує, що у зв'язку із невиконанням позичальником взятих на себе згідно кредитних договорів №КЛ/11/02 від 25.02.2011 та №КЛ/11/7 від 26.04.2011 обов'язків ним було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотек за іпотечними договорами №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Частиною 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З огляду на викладені приписи чинного законодавства України вбачається, що іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором у випадку існування між сторонами відповідного договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до п.п. 6.2 іпотечних договорів №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011 звернення стягнення на предмети іпотек здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або шляхом позасудового врегулювання згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в розділі 7 цього договору.

Приписами п.п. 7.1, 7.1.2 іпотечних договорів №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011 сторонами було погоджено, що ці застереження про задоволення вимог іпотекодержателя згідно ст. 36 Закону України "Про іпотеку" за своїм правовими наслідками для сторін є договорами про задоволення вимог іпотекодержателя, і визначає один із можливих позасудових способів звернення стягнення на предмети іпотек за вибором іпотекодержателя без будь-якого додаткового погодження (окремого уповноваження) з боку іпотекодавців, а саме: шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмети іпотек в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". При цьому, ціною придбання іпотекодержателем у власність предметів іпотек є ринкова вартість предметів іпотек, яка визначаться незалежним суб'єктом оціночної діяльності, визначеним за вибором іпотекодержателя. Задоволення вимог іпотекодержателя при цьому відбувається в порядку та в розмірі, визначеному статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Підписанням цих договорів іпотекодавці та іпотекодержатель дійшли згоди про перехід права власності на предмети іпотек до іпотекодержателя після спливу 40-денного строку з моменту надсилання письмової вимоги на адресу іпотекодавців та позичальника - попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. В даному випадку ці договори будуть виступати правовстановлюючими документами та правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмети іпотек.

Наявними в матеріалах справи копіями вимог №24.07.2015/8-вих, №24.07.2015/7-вих, №24.07.2015/6-вих, №24.07.2015/5-вих, №24.07.2015/4-вих від 24.07.2015, №11.03.2015/19-вих, №11.03.2015/18-вих, №11.03.2015/17-вих, №11.03.2015/16-вих, №11.03.2015/15-вих, №11.03.2015/14-вих, №11.03.2015/13-вих, №11.03.2015/12-вих від 11.03.2015 та №20.03.2015/4-вих, №20.03.2015/3-вих, №20.03.2015/2-вих, №20.03.2015/1-вих від 20.03.2015 та доказами їх направлення (списки згрупованих поштових відправлень №7646 від 19.03.2015, №7825 від 20.03.2015, фіскальні чеки відділення поштового зв'язку) підтверджується звернення відповідача до іпотекодавців та позичальника за іпотечними договорами №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011 з вимогами в порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про погашення заборгованості та попередження про звернення стягнення на предмети іпотек.

Враховуючи невиконання наведених вимог протягом встановленого п.п. 7.1.2 іпотечних договорів №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011 строку, що в силу приписів таких пунктів зазначених договорів та ст. 37 Закону України "Про іпотеку" свідчить про набуття відповідачем як іпотекодержателем права на реєстрацію за собою права власності на спірне майно, останнім було прийнято рішення про реєстрацію у визначеному вказаними положеннями порядку за собою права власності на спірне майно (предмети іпотек за вказаними правочинами), у зв'язку з чим подано до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області відповідні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності).

При цьому, із наявних в матеріалах справи відповідних карток прийому заяв №№27480775, 27478884, 27490296, 27490577, 27490916, 27491151, 27489716, 27489290, 27488414, 27487174, 27476593, 27477354, 27477659, 27479848, 27482780, 27483611, 27484423, 27478166, 27473264, 27475039, 27475509, 27477371, 27476278 вбачається, що для проведення державної реєстрації права власності на спірне майно відповідачем було надано всі визначені приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, (в редакції, чинній на момент подання відповідних заяв) документи, що необхідні для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Враховуючи встановлені обставини (набуття відповідачем в силу приписів п.п. 6.2, 7.1, 7.1.2 іпотечних договорів №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011, ст. 37 Закону України "Про іпотеку" права на реєстрацію за собою права власності на спірне майно, звернення у встановленому законодавством порядку до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області із наданням всіх належних документів) державними реєстраторами Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України правомірно було прийнято рішення від 28.12.2015 про проведення державної реєстрації за відповідачем прав власності на спірне майно (предмети іпотек за іпотечними договорами №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011).

Частиною 4 ст. 334 Цивільного кодексу України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 5 ст. 12 вказаного Закону відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

З огляду на викладене, матеріалами справи належними чином підтверджується набуття відповідачем у встановленому законодавством України порядку прав власності на спірне майно (предмети іпотек за іпотечними договорами №І/11/14, №І/11/15, №І/11/16 від 01.03.2011 та №І/11/20, №І/11/21, №І/11/22, №І/11/23, №І/11/23, №І/11/24 від 25.03.2011, №І/11/57, №І/11/58 та №І/11/60 від 26.04.2011) з моменту їх державної реєстрації (28.12.2015).

Тобто, з вказаної дати відповідачем було набуто визначених у ст. 319 Цивільного кодексу України правомочностей власника нерухомого майна, а саме:

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 316,2 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1184 га, яка розташована: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 561,8 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,25 га, яка розташована: АДРЕСА_3 кадастровий номер НОМЕР_3;

- земельної ділянки, площею 0,148 га, яка розташована: АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_4;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 324,9 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,15 га, яка розташована: АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_5;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_6;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 306,9 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,038 га, яка розташована: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_1;

- земельної ділянки, площею 0,0582 га, яка розташована: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_7;

- земельної ділянки, площею 0,0027 га, яка розташована: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_8;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 298,9 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_6, кадастровий номер НОМЕР_9;

- земельної ділянки, площею 0,06 га, яка розташована: АДРЕСА_7, кадастровий номер НОМЕР_10;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_8, загальною площею 465,8 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,0335 га, яка розташована: АДРЕСА_8, кадастровий номер НОМЕР_11;

- земельної ділянки, площею 0,0665 га, яка розташована: АДРЕСА_8, кадастровий номер НОМЕР_12;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_9, загальною площею 461,3 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1422 га, яка розташована: АДРЕСА_9, кадастровий номер НОМЕР_13;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_10, загальною площею 528,2 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_10, кадастровий номер НОМЕР_14;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_11, загальною площею 234,7 кв.м.;

- земельної ділянки, площею 0,0872 га, яка розташована: АДРЕСА_11, кадастровий номер НОМЕР_15.

Відтак, твердження позивача про відсутність у відповідача на момент укладення Попереднього договору прав власності на спірне майно та відповідно права на продаж такого майна є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Стосовно посилань позивача на те, що при укладенні Попереднього договору його було введено в оману відносно реальної вартості спірного майна суд відзначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом не встановлено, а позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження його тверджень щодо завищення відповідачем вартості спірного майна, а відтак, посилання останнього щодо введення відповідачем при укладенні Попереднього договору в оману позивача відносно реальної вартості спірного майна є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними належними в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено існування обставин з якими положення статей 203, 215, 230 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання правочину недійсним.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові ФОП ОСОБА_1 правових підстав необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 36, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення: 25.05.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало