ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

27.05.16 Справа № 19/36

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Якімець Г.Г.,

суддів Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Регіонального ландшафтного парку «Знесіння», б/н та б/д

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2008 року, суддя Левицька Н.Г.

у справі № 19/36

за позовом Громадської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 гаражного і технічного обслуговування «Сервіс» Львівської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, м. Львів

про визнання права власності

в с т а н о в и в:

Регіональним ландшафтним парком «Знесіння» подано апеляційну скаргу (вх.№ канцелярії місцевого господарського суду 553/16-01 від 16.05.2016 року, вх.№ канцелярії апеляційної інстанції 01-05/2498/16 від 24.05.2016 року) на рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2008 року по справі №12/84, яким задоволено позов Громадської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів: визнано за останнім право власності на автостоянку №3, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Харківська, 44.

Відповідно до ч.1 ст.93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області прийнято 01.04.2008 року, відтак, апелянтом пропущено 10-тиденний термін на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду, оскільки, апеляційну скаргу, як вбачається з відмітки місцевого господарського суду на першому аркуші такої, подано до суду першої інстанції лише 16 травня 2016 року.

Звертаючись з апеляційною скаргою, більш ніж через вісім років з моменту прийняття оскаржуваного рішення, Регіональний ландшафтний парк «Знесіння» у прохальній частині скарги просить суд поновити пропущений строк на подання такої. При цьому, апелянт вказує, що його представнику стало відомо про оскаржуване рішення лише 04.05.2016 року під час розгляду у Господарському суді Львівської області справи №914/4407/15 за позовом Регіонального ландшафтного парку «Знесіння» до відповідачів: ОСОБА_1 гаражного і технічного обслуговування «Сервіс» Львівської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів та Приватного підприємства «Факторія» про зобовязання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,4683 га по вул. Харківській, 42-44 у м. Львові.

Частиною 1 ст.50 ГПК України передбачено, що процесуальні дії вчиняються у строки, встановлені цим кодексом.

Згідно з ч.1 ст.53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Отже, виходячи з приписів вказаної норми суд може відновити пропущений строк у разі наявності поважних причин пропуску цього строку.

Приймаючи ж до уваги, що Господарський процесуальний кодекс України не повязує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, при вирішенні питання про відновлення пропущеного процесуального строку щодо поважності або неповажності причин його пропуску, суд має оцінити доводи та обставини, що наведені в обґрунтування клопотання про відновлення строку.

Відповідні обставини та причини оцінюються господарським судом в порядку норм ст.43 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим слід зробити висновок, що норми ст.53 Господарського процесуального кодексу України щодо визначення господарським судом поважності (неповажності) причин пропуску процесуального строку є оціночними і у кожному випадку питання про відновлення вказаного строку вирішується індивідуально, виходячи із доводів та обставин, що наведені в обґрунтування клопотання про відновлення строку, а також обставин справи, що встановлені судом при розгляді цього клопотання.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги, з огляду на приписи статті 53 ГПК, повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що він не був обізнаний про прийняття господарським судом оскаржуваного рішення не є підставою для визнання зазначених обставин такими, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

При цьому, судом враховано положення абзацу дев'ятого пункту 2 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого при апеляційному оскарженні судових рішень місцевих господарських судів, прийнятих до набрання чинності цим Законом, застосовуються, зокрема, правила частини другої статті 93 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, яка була чинною на час прийняття таких рішень) щодо можливості відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги лише протягом трьох місяців з дня прийняття оскаржуваного судового рішення. Втім, це правило не поширюється на апеляційне оскарження прийнятих до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» судових рішень місцевих господарських судів особами, які не брали участі у справі і стосовно яких господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, оскільки Господарським процесуальним кодексом України до набрання чинності названим Законом відповідним особам не надавалося право апеляційного оскарження судових рішень і щодо них не застосовувався присічний тримісячний строк подання апеляційної скарги.

Поряд з цим, скаржник вказує, що дізнався про існування оскаржуваного рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2008 року у справі №19/36 лише 04.05.2016 року, тобто через вісім років після його прийняття, та не підтвердив існування права власності чи користування на спірне майно а саме: автостоянку №3, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Харківська, 44, у зв'язку з чим не обґрунтував яким чином рішення місцевого господарського суду вплинуло на його права та обов'язки.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на долучене до матеріалів апеляційної скарги клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №914/4407/15 (б/н 10.05.2016 року), оскільки апелянт у зазначеній справі був наділений процесуальним статусом позивача, був присутній у судових засіданнях в процесі її розгляду та знайомився з матеріалами вказаної справи, а відповідачами неодноразово долучалась до матеріалів справи копія рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2008 року у справі №19/36, яким останні обґрунтовували свої заперечення проти позовних вимог та яке досліджувалось господарським судом під час розгляду справи №914/4407/15, що свідчить про обізнаність скаржника про наявність оскаржуваного рішення та існування обєктивної можливості для ознайомлення з текстом такого рішення. (матеріали справи №914/4407/15 знаходяться у Львівському апеляційному господарському суді у звязку з подачею Регіональним ландшафтним парком «Знесіння» апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2016 року по справі №914/4407/15).

Водночас, колегія суддів зазначає, що відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються за відсутності обставин, що об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги, сам лише факт подання скаржником клопотання про відновлення строку не зобов'язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги з огляду на приписи частини першої статті 53 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

За таких обставин та враховуючи, що скаржником не наведено поважних причин пропуску встановленого строку подання апеляційної скарги, у розумінні ст.53 ГПК України та не надано доказів, що свідчили б про наявність обставин, що унеможливлювали ознайомлення з оскаржуваним рішенням, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для задоволення клопотання Регіонального ландшафтного парку «Знесіння» про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2008 року по справі №19/36.

Відповідно до ч.2 ст.93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Згідно з п.4 ч.1 ст.97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

У п.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що про поновлення або про відмову в поновленні пропущеного строку зазначається відповідно в ухвалі апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження (стаття 98 ГПК) або про її повернення (частина друга статті 93, пункт 4 частини першої статті 97 ГПК).

Крім того, положеннями ст.94 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

В порушення вищевказаної норми, скаржником не додано до апеляційної скарги доказів сплати судового збору.

В апеляційній скарзі апелянт лише посилається на ст.8 Закону України «Про судовий збір» та зазначає, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Однак, в прохальній частині апеляційної скарги просить лише прийняти апеляційну скаргу до провадження, скасувати рішення місцевого господарського суду та постановити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 ЗУ «Про судовий збір», є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє вiдповiдне клопотання, повинна навести доводи i подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку i розмiрi.

Однак, скаржник в апеляційній скарзі лише посилається на ст.8 ЗУ «Про судовий збір», проте, не просить суд вчинити конкретну дію, з числа тих, що зазначені у вказаній статті.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що статтею 8 ЗУ «Про судовий збір» передбачено можливість як відстрочення, розстрочення сплати судового збору, так і зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Поряд з цим, суд позбавлений можливості без клопотання скаржника, за власною ініціативою обрати конкретну процесуальну дію, передбачену ст.8 ЗУ «Про судовий збір» на власний розсуд.

Більше того, вчинення дій, передбачених ст.8 ЗУ «Про судовий збір» є правом господарського суду, яким суд користується, враховуючи майновий стан сторони, тобто з урахуванням наведених скаржником доводів та поданих доказів на пiдтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплатi ним судового збору.

Відтак, з урахуванням відсутності доказів сплати судового збору, а також відповідного клопотання в порядку ст.8 ЗУ «Про судовий збір», колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги.

У відповідності до п.п.3, 4 ч.1 ст.97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.86, ч.2 ст.93, п.п.3, 4 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання Регіонального ландшафтного парку «Знесіння» про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2008 року по справі №19/36 відмовити.

Апеляційну скаргу та додані до неї матеріали (всього на 25-ти аркушах) повернути скаржнику Регіональному ландшафтному парку «Знесіння».

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №19/36 повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_2