ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р.Справа № 915/69/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:
від С(Ф)Г «Волощакевич» - Волощакевич В.В. (паспорт),
від прокуратури - Андрєєв А.П. (за посвідченням),
від Міністерства оборони України - Дубчак Д.В. (за довіреністю),
від КЕВ міста Миколаєва Оксенчук С.С. (за довіреністю),
від Військової частини НОМЕР_1 Ліхолєтов В.В. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Волощакевич»
на рішення господарського суду Миколаївської області від 25.02.2016
у справі № 915/69/15
за позовом Заступника Військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі:
1. Міністерства оборони України
2. Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва
до 1. Військової частини НОМЕР_1
2. Селянського (фермерського) господарства «Волощакевич»
про визнання недійсним на майбутнє договору про спільний обробіток землі

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Представниками сторін в судовому засіданні не було заявлено клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, отже фіксація судового процесу не здійснювалась відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 01.06.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року Заступник військового прокурора Миколаївського гарнізону (далі - прокурор) звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва (далі - КЕВ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) та Селянського (фермерського) господарства «Волощакевич» (далі СФГ «Волощакевич»), в якому просив суд визнати недійсним (на майбутнє) договір про спільний обробіток землі №414 від 01.11.2010, укладений між ВЧ НОМЕР_1 та СФГ «Волощакевич».
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що 01.11.2010 року між Військовою частиною НОМЕР_1 та СФГ «Волощакевич» було укладено Договір № 414 про спільний обробіток землі, предметом якого є спільна діяльність без утворення юридичної особи для досягнення загальних цілей, а саме вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальша реалізація з використанням земельної ділянки військової частини загальною площею 3 127 га, терміном на 7 сільськогосподарських років і можливостей господарства по виконанню комплексу заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції для отримання додаткових джерел фінансування Військової частини та отримання прибутку господарством.
Згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою 1989 року № 062777 спірна земельна ділянка за цільовим призначенням віднесена до земель оборони і є полігоном та перебуває на обліку в КЕВ міста Миколаєва, а тому ВЧ НОМЕР_1 незаконно розпорядилася спірною земельною ділянкою, передавши її за оспорюваним договором, оскільки не була наділена такими повноваженнями. Спірна земельна ділянка була передана для використання у сільськогосподарських цілях. Водночас пунктом 2.5 Положення про полігони Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №187 від 03.05.08 заборонено використання земельних ділянок полігонів не за призначенням та передачу їх у користування іншим землекористувачам. Використання земельної ділянки у вказаних цілях перешкоджає виконанню першочергових завдань держави щодо проведення заходів оперативної і бойової підготовки військ.
Рішенням господарського суду Миколаївської області від 09.04.2015 залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 в позові відмовлено.
Постановою Вищого господарського суду України від 29.10.2015 рішення господарського суду Миколаївської області від 09.04.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.
Рішенням господарського суду Миколаївської області від 25.02.2016 позов прокурора задоволено - визнано недійсним (на майбутнє) договір про спільний обробіток землі №414 від 01.11.2010., укладений між ВЧ НОМЕР_1 та СФГ «Волощакевич». Стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 та СФГ «Волощакевич» в доход Державного бюджету України по 609 грн. судового збору.
Рішення суду вмотивовано тим, що ВЧ НОМЕР_1 не мала повноважень на укладення оспорюваного правочину, оскільки розпорядилась земельною ділянкою, яка належить позивачу КЕВ м. Миколаїв на праві постійного користування на підставі Державного акту на право постійного користування. Крім того, в порушення приписів ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» на момент укладення оспорюваного правочину військовою частиною не було отримано погодження органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади.
Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, СФГ «Волощакевич» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги СФГ «Волощакевич» зазначило, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.04.2016.
Заслухавши пояснення представників сторін судова колегія в судовому засіданні 13.04.2016 оголосила перерву до 18.05.2016.
18.05.2016 представник ВЧ НОМЕР_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, а також заявив клопотання про продовження строку розгляду справи, яке було задоволено судовою колегією та продовжено строк розгляду справи на 15 днів.
18.05.2016 в судому засіданні судова колегія заслухала, додаткові пояснення представників сторін та оголосила перерву в судовому засіданні до 01.06.2016.
Представники СФГ «Волощакевич» та ВЧ НОМЕР_1 в судових засіданнях надали пояснення, в яких підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити останню.
Представники прокуратури, Міністерства оборони України та КЕВ міста Миколаєва в судових засіданнях надали пояснення в яких заперечували проти апеляційної скарги та просили суд, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Квартирно-експлуатаційній частині Миколаївського району Червонопрапорного Одеського воєнного округу Української соціалістичної республіки для Широколанівського учбового центру надано в безстрокове та безоплатне користування 29319,3га землі в межах згідно з планом землекористування відповідно до Державного акту на право користування землею від 1989 року Б №062777 (т. 1 , а.с. 17-18).
Квартирно-експлуатаційна частина Миколаївського району Червонопрапорного Одеського воєнного округу Української соціалістичної республіки була прийнята до складу частин, які безпосередньо підпорядковані Головному квартирно-експлуатаційному управлінню Збройних Сил України (на даний час - Південно-східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління), що підтверджується Довідкою №303/22/7/137 від 23.03.2015, виданою Південно-східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (т. 1, а.с. 98).
Відповідно до Директиви Міністра оборони України від 30.06.2005 року № Д-322/1/014 Миколаївську квартирно-експлуатаційну частину району (м. Миколаїв) переформовано у Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаїв (т. 1, а.с. 132).
Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником Широколанівського учбового центру (Довідки Військової частини НОМЕР_1 №317 від 24.03.2015) (т. 1, а.с. 121).
Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) №547 від 29.09.2010, виданого Департаментом фінансів Міністерства оборони України, дозволеними видами господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 є вирощування зернових та технічних культур, рибальство, надання послуг у риболовстві, діяльність автомобільного вантажного транспорту (т. 1, а.с. 19).
Згідно із Інформацією Управління Держземагентства у Миколаївському районі Миколаївської області № 697/751-МР/701 від 12.02.2015 станом на 01.01.2015 за Військовою частиною НОМЕР_1 обліковується земельна ділянка в постійному користуванні загальною площею 27986,3га, в тому числі ріллі 7190,0 га, пасовищ 1740,0 га, лісів та лісовкритих площ 5,0 га, забудованих земель 19033,0 га (землі громадського призначення), води 18,3 га, в межах території Ульянівської сільської ради (за межами населеного пункту) (т. 1, а.с. 105).
Листом № 465-02-04 від 06.04.2010 року Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області за результатами клопотання від 12.03.2010 року № 222 щодо погодження договорів спільної діяльності, керуючись ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» погодила Військовій частині НОМЕР_1 надання дозволу СФГ «Волощакевич» вирощувати сільськогосподарські культури на землях, наданих їй у постійне користування.

01.11.2010 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона - 1) та СФГ «Волощакевич» (сторона - 2) було укладено договір № 414 про спільний обробіток землі, предметом якого є спільна діяльність і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані Військовій частині НОМЕР_1 у безстрокове користування, та можливостей СФГ «Волощакевич» спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальша реалізація (п. 1.1 договору).
Договір підписано та скріплено печатками сторін, а також погоджено та скріплено гербовою печаткою КЕВ м. Миколаїв.
Відповідно до п. 1.2 договору сторони домовилися, що спільний обробіток землі буде здійснюватися наступним чином:
- Військова частина НОМЕР_1 бере на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки під спільну діяльність та проводити її обстеження на предмет наявності та, в подальшому, проведення заходів своєчасного знешкодження шкідливих для навколишнього середовища, життя та здоров`я людей предметів з метою створення безпечних умов праці.
- СФГ «Волощакевич» бере на себе зобов`язання власними силами та коштами провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції, яка обумовлена договором.
За умовами п. 3.1 договору Військова частина НОМЕР_1 зобов`язалась залучити до спільної обробки, що буде проводитись разом з СФГ «Волощакевич» земельні ділянки, що надані Військовій частині НОМЕР_1 в безстрокове користування згідно з Державним актом від 1989 року за Б № 062777 площею 3 127 га, терміном на 7 сільськогосподарських років, тобто до 31.12.2017 року.
За приписами п. 4.1 договору СФГ «Волощакевич» зобов`язалось приступити до господарської діяльності з використанням залучених земельних ділянок.
Відповідно до п. 6.1 договору внесок Військової частини НОМЕР_1 - вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 3 127 га згідно до Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 528 463 грн.
Внесок СФГ «Волощакевич» - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року (п. 6.2. договору).
Грошові та майнові внески сторін, а також майно, створене сторонами в результаті їх діяльності є їх спільною власністю. Земельна ділянка є власністю держави (п. 7.1 договору).
Згідно з п. 8.1 договору прибуток, що отримується сторонами від спільного обробітку землі, підлягає розподілу пропорційно понесеним фактичним затратам на вирощування сільськогосподарської продукції, при цьому Військова частина НОМЕР_1 у будь-якому випадку повинна отримати прибуток у розмірі не менше частки та внеску, визначеному у ст. 6 цього Договору.
Відповідно до п. 12.1 цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту укладення.
В подальшому 10.04.2012 року, 15.11.2012 року, 12.02.2013 року, 06.01.2014 року між Військовою частиною НОМЕР_1 та СФГ «Волощакевич» укладались додаткові угоди до договору, якими, зокрема, вносились зміни щодо площі земельної ділянки, порядку розподілу прибутку.
До договору та додаткових угод сторони правочину складали Акти обміру земельної ділянки та Викопіровку з карти плану пропозиції виділення земельних ділянок до договору № 414 від 01.11.2010 року.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до ст.ст.1130, ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
Згідно із ч.1 ст.19 ЗК України (в редакції, чинній станом на час укладення спірного договору) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Згідно із ст.65 ЗК України землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.77 ЗК України (в редакції, чинній станом на час укладення спірного договору) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Відповідно до абз.1, 3 ч. 5 ст. 20 ЗК України (в редакції, чинній станом на час укладення спірного договору) види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».
Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, яка залучена Військовою частиною НОМЕР_1 до спільної діяльності з СФГ «Волощакевич» за спірним договором №414 від 01.11.2010 належить до категорії земель оборони, оскільки надавалась Квартирно-експлуатаційній частині Миколаївського району для Широколанівського учбового центру (наразі ВЧ НОМЕР_1 ) саме для військових потреб, а отже, порядок її використання підпадає під регулювання норм Закону України «Про використання земель оборони».
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).
Згідно із до ч.ч.1-4 ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти визначаються Кабінетом Міністрів України. Розміри земельних ділянок, необхідних для розміщення військових частин та проведення ними постійної діяльності, визначаються згідно із потребами на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-технічної документації. Військові частини зобов`язані використовувати надані їм земельні ділянки відповідно до вимог земельного і природоохоронного законодавства та з дотриманням вимог щодо забезпечення безпеки населення у процесі проведення ними постійної діяльності.
В матеріалах справи наявні докази, що підтверджують лише облік земельної ділянки площею 27 986,3га в користуванні ВЧ НОМЕР_1 , проте єдиним правовстановлюючим документом є Державний акт на землю Б № року, згідно з яким постійним землекористувачем є Квартирно-експлуатаційна частина Миколаївського району Червонопрапорного Одеського воєнного округу Української соціалістичної республіки (наразі КЕВ м. Миколаїв), а не ВЧ НОМЕР_1 .
Отже спірна земельна ділянка, що обліковується за ВЧ НОМЕР_1 належить їй на праві оперативного управління, за змістом якого ВЧ НОМЕР_1 не мала права розпоряджатись земельною ділянкою у будь-який спосіб без згоди землекористувача КЕВ м. Миколаїв, яка повинна була надаватись до укладення договору або одночасно з цим, а не пізніше (01.11.2010).
Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про використання земель оборони» військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.
Згідно із ст.14 ЗУ «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.
Отже ч.2 ст. 2 ЗУ «Про використання земель оборони» містить вказівку на існування особливостей надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти, які мають визначатися Кабінетом міністрів України.
Як на дату укладення спірного договору, так і на даний час, Кабінетом Міністрів України не визначено порядок надання військовим частинам дозволу фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.
Разом з цим, Наказом Міністра оборони України від 22.12.1997, №483 затверджено Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (надалі Положення №483) та Керівництво з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.
Відповідно до п.1 Положення №483 землі (земельні ділянки) надаються військовим частинам, військово-навчальним закладам, установам, підприємствам та організаціям Збройних Сил України для їх розміщення та постійної діяльності.
Згідно із пунктами 17-19 Положення №483 право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або користування землею, забороняється. Право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються відповідними радами.
Відповідно до п.32 Положення №483 після отримання державного акта на право постійного користування землею і документів перенесення на місцевість меж відведеної земельної ділянки інженерне управління Військово-Морських Сил України, начальник квартирно-експлуатаційного управління військового округу, начальник квартирно-експлуатаційного відділу Північного оперативно-територіального командування дають вказівку військовим частинам, безпосереднім землекористувачам, приступити до фактичного використання виділеної в користування Міністерству оборони України земельної ділянки.
Згідно із п.36 Положення №483 військові частини, безпосередні землекористувачі, повинні використовувати земельні ділянки тільки за цільовим призначенням, яке визначене рішенням про надання в користування Збройним Силам України цих ділянок.
Відповідно до п.38 Положення №483 ділянки, території, що тимчасово не використовуються, полігонів, танкодромів, стрільбищ та інших об`єктів Збройних Сил України, придатних для сінокосіння, випасу скоту та посіву сільськогосподарських культур, дозволяється передавати у тимчасове використання (але не у збиток бойовій підготовці та при умові забезпечення збереження державної таємниці) військовим радгоспам, а також іншим сільськогосподарським підприємствам.
Пунктами 39, 40 положення передбачено, що передача земель в тимчасове користування відбувається з погодження: заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України - щодо земель спеціальних об`єктів центрального підпорядкування; командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування - щодо земель для об`єктів окружного, Північного оперативно-територіального командування підпорядкування.
Передача земель в тимчасове користування оформлюється рішенням сільської, селищної чи міської рад.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідного рішення органом місцевого самоврядування, яке дозволяє передачу землі чи згода Міністерство Оборони України, матеріали справи не містять.
Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи міститься лист Миколаївської районної державної адміністрації №465-02-04 від 06.04.2010, в якому вона не заперечує щодо надання військовою частиною НОМЕР_1 дозволу СТОВ «Горизонт Агро», ПП «Бая», СФГ «Волощакевич» та СФГ «Са.Єр.» на вирощування сільськогосподарських культур на землях наданих у постійне користування.
Крім того, у п.41. положення передбачено, що при достроковому виникненні необхідності у землекористувачів (військових частин) в переданих у тимчасове користування землях припиняється право тимчасового користування за рішенням відповідної місцевої ради. Порядок повернення тимчасово переданих земель обумовлюється в договорі сторін.
Однак, як вбачається з істотних умов укладеного між військовою частиною НОМЕР_1 та СФГ «Волощакевич» договору №414 про спільний обробіток землі, він не містить порядку повернення тимчасово переданої земельної ділянки, натомість містить форс-мажорні обставини, якими встановлено, що сторона звільняється від відповідальності за повне або часткове невиконання обов`язків по договору, домовленостями та додатковим угодам до нього, якщо таке невиконання стало наслідком обставин нездоланної сили, таких як паводок, пожежа, землетрус, бойові дії, зміни в законодавстві і т.д. при умові, що ці обставини учинили вплив на виконання цього договору.
Відповідно до п. 4.4 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 року № 448, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.03.2013 року за № 1590/24122, військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування в порядку, визначеному Земельним кодексом України та Законом України «Про використання земель оборони».
Під правом постійного користування земельною ділянкою розуміють право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ст. 92 ЗК України).
Судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що Військова частина НОМЕР_1 не мала повноважень на укладення оспорюваного правочину, оскільки розпорядилась земельною ділянкою, яка належить позивачу КЕВ м. Миколаїв на праві постійного користування на підставі Державного акту на право постійного користування. В матеріалах справи відсутні будь-яких докази передачі відповідачу - 1 повноважень від КЕВ м. Миколаїв на укладення оспорюваного правочину.
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідність чи не відповідність правочину вимогам закону має оцінюватися судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п.2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).
В силу частини першої, третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Враховуючи викладені обставини, зважаючи на положення перелічених вище норм права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору №414 від 01.11.2010 та додаткових угод до нього, що є його невід`ємними частинами. При цьому, суд зауважує, що зобов`язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним, що відповідає приписам частини третьої статті 207 Господарського кодексу України.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, що Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаїв не можуть бути позивачами у даній справі, адже відповідно до ст.2 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Згідно із ст.ст.3, 4 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», положень Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.12.2011р. №795, саме Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаїв здійснює облік земельної ділянки (інвентарний номер 251), переданої у постійне користування за Державним актом серії Б №062777 від 1989 року.
Інші наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись cm.cm. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 25.02.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

Савицький Я.Ф.