ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Справа № 914/2459/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Скрипчук О.С.

Суддів Матущака О.І. Юрченка Я.О.

При секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Галлізинг» за № 10/16 від 16.10.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року

у справі № 914/2459/15

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галлізинг», м. Львів

про стягнення 95 463,79 грн., розірвання договору оренди та виселення з нежитлових приміщень.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 2302-вих-709 від 05.01.2016 року

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ «Галлізинг» про стягнення 95 463,79 грн. заборгованості, розірвання договору оренди нежитлових приміщень №Ф-0128 та виселення відповідача з нежитлових приміщень площею 130,7 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 29.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року у справі № 914/2459/15 (суддя Юркевич М.В.) позов Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з ТзОВ «Галлізинг» на користь управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 95 463,79грн. заборгованості, розірвав договір оренди нежитлових приміщень №Ф-0128 від 30.05.2001р. укладений між Управлінням ресурсів департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради та Дочірнім підприємством компанія «Галлізинг» ТзОВ «Транс-Лізинг», виселив ТзОВ «Галлізинг» з нежитлових приміщень загальною площею 130,7 м.кв., що знаходяться по вул. Наукова, 29 у м. Львові.

Не погоджуючись з даним рішенням ТзОВ «Галлізинг» подало апеляційну скаргу за № 10/16 від 16.10.2015 року, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме скаржник стверджує, що позивач не довів, що станом на 30.01.2005 року він був власником нежитлового приміщення по вул. Науковій, 29 у м. Львові, загальною площею 130,7 кв.м.

Позивачем не було подано відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, незважаючи на те, що про час та місце розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2001р. між Управлінням ресурсів Департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради (правонаступник Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець) та Дочірнім підприємством компанія «Галлізинг» ТзОВ «Транс-Лізинг» (змінена назва на ТзОВ «Галлізинг») (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна №Ф-0128. Згідно умов даного договору позивач передав відповідачу в оренду нежитлові приміщення загальною площею 130,7 м.кв., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 29 для використання за цільовим призначенням для організації виставки (п. 2 договору). Балансоутримувачем вказаного майна було ЖЕК-11.

Передача обєкта оренди здійснювалась за актом приймання-передачі від 30.05.2001р.

В п. 1 договору сторони визначили термін його дії з 30.05.2001р. до 30.05.2006р. (на пять років)

В подальшому, сторонами було неодноразово пролонговано вказаний договір. Відтак останній був продовжений до 30.05.2016р.

Відповідно до п.п. 3, 5 договору, розмір орендної плати за обєкт оренди становить 650,27 грн. за перший місяць оренди. За кожен наступний місяць розмір орендної плати підлягає індексації та коригуванню згідно відповідного індексу інфляції. Крім того, на суму орендної плати здійснюється нарахування ПДВ.

Згідно п. 6 договору, орендар зобовязався сплачувати орендну плату не пізніше 10 числа місяця за попередній місяць шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача (ЖЕК-11).

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що відповідач, користуючись обєктом оренди допустив заборгованість по оренді в розмірі 95 463,79 грн. за період з 01.06.2011р. по 31.12.2014р.

За умовами п. 8 договору, несплата орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

З огляду на вищенаведені обставини, позивач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 95 463,79 грн., про розірвання договору та виселення відповідача із орендованого нежитлового приміщення.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Підставою для звернення позивача до суду стало невиконання відповідачем умов договору в частині сплати орендної плати за період з 01.06.2011р. по 31.12.2014р. за користування обєктом оренди.

Відповідно до п. 6 договору, орендну плату орендар сплачує не пізніше 10 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок балансоутримувача.

Згідно п. 15.1 договору орендар зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату з урахуванням її індексації та ПДВ.

Матеріали справи не місять доказів, які свідчили б, що відповідач сплатив на користь позивача орендні платежі, згідно договору на суму 95 463,79 грн. за період з 01.06.2011р. по 31.12.2014р.

Відтак, суд першої інстанції підставно стягнув з відповідача на користь позивача 95 463,79 грн. заборгованості.

В силу приписів ч.1ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користуванню річчю протягом трьох місяців підряд. Аналогічну правову підставу для дострокового розірвання договору сторони передбачили і в п. 7 укладеного договору оренди.

За умовами п. 8 договору, несплата орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Оскільки судом встановлено, що несплата орендних платежів з боку відповідача мала місце протягом трьох місяців підряд, що є істотним порушенням договору, то вимога позивача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 30.05.2001р. підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найду наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно п. 15.6 договору оренди сторони погодили, що у разі припинення або розірвання договору, орендар повинен повернути обєкт оренди протягом 15 днів за актом приймання-передачі.

З огляду на наведені вище обставини, а також враховуючи, що вимога позивача про розірвання договору оренди з відповідачем підлягає до задоволення, то відповідно позовна вимога про виселення останнього з орендованих нежитлових приміщень площею 130,7 м.кв. по вул. Наукова, 29 у м. Львові також є такою, що підлягає до задоволення.

Щодо тверджень апелянта про те, що станом на момент укладення договору оренди від 30.05.2001 року позивач не був власником обєкта оренди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Особи, визначені ст. 1 ГПК України, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Оспорювати право власності іншої особи може особа, яка вважає себе власником (володільцем) майна. Орендар до кола таких осіб не відноситься. Оспорюванність права власності (володіння) майна не впливає на права та обов'язки особи, що користується таким майном на правах оренди.

Дана правова позиція підтримана в постанові Вищого господарського суду України від 12.04.2016 року у справі № 914/3493/15.

В матеріалах справи міститься свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.08.2015р., а також витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.08.2015р., з яких вбачається що приміщення площею 130,7 м.кв. по вул. Наукова, 29 у м. Львові належить Львівській міській раді.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 року у справі № 813/5948/15залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 року у задоволенні позову ТзОВ «Галлізинг» до державного реєстратора Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 про визнання нечинним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.08.2015р. (видане Львівській міській раді на нежитлове приміщення загальною площею 130,5 кв.м., що знаходиться по вул. Наукова, 29 у м. Львові) відмовлено.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року є законне і підстав для його скасування немає. А в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2015 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 06.06.2016 року.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Матущак О.І.

суддя Юрченко Я.О.