ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р. Справа № 911/902/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БВІ-Принт", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нопосон-Агро", Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка

про стягнення 11 414,52 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (договір про надання правової допомоги б/н від 02.03.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №64 від 01.10.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.03.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю БВІ-Принт (далі-ТОВБВІ-Принт/позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Нопосон-Агро (далі-ТОВ Нопосон-Агро) про стягнення 11 414,52 грн, з яких: 8 820, 00 грн основного боргу, 2 037,04 грн пені, 409,60 грн інфляційних втрат та 147,88 грн 3% річних у зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором на поставку поліграфічної продукції №25/1 від 15.07.2014.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.03.2016 було порушено провадження у справі №911/902/16, розгляд справи призначено на 29.03.2016.

У судових засіданнях 29.03.2016, 05.04.2015 суд оголошував перерву до 05.04.2016 та 19.04.2015 відповідно.

13.04.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про фіксування судового процесу у даній справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зазначене клопотання судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.04.2016 розгляд справи відкладено на 04.05.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.05.2016 розгляд даної справи відкладено на 16.05.2016, а також за клопотаннями позивача витребувано від відповідача: бухгалтерську довідку про оприбуткування або не оприбуткування поліграфічної продукції, а саме каталогів у кількості 1000 штук на загальну суму 29400,00 гривень, відповідно до видаткової накладної №О566 від 21.08.2015 на склад підприємства за підписом керівника та головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю Нопосон-Агро; оригінал для огляду у судовому засіданні та копію рахунку оплати №917 від 18.08.2015, відповідно до якого було здійснено на користь позивача оплату коштів у сумі 20 580,00 гривень.

Ухвалами господарського суду Київської області від 16.05.2016 строк розгляду спору у даній справі продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 23.05.2016, викликано у судове засідання для надання пояснень посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "БВІ-Принт": начальника післядрукового цеху ОСОБА_3 та економіста ОСОБА_4, а також витребувано від відповідача письмові пояснення щодо наявності або відсутності рахунку оплати №917 від 18.08.2015, відповідно до якого було здійснено на користь позивача оплату коштів у сумі 20 580,00 гривень.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.07.2014 між ТОВ Нопосон-Агро (далі-замовник) та ТОВ БВІ-Принт (далі-виконавець) було укладено договір поставки поліграфічної продукції № 25/1 (далі-договір), відповідно до положень якого замовник доручає, а виконавець зобовязується виготовити та передати у власність замовника поліграфічну продукцію (надалі-продукція), відповідно до специфікації, яка є невідємною частиною даного договору, а замовник зобовязується прийняти та оплатити продукцію відповідно до умов даного договору.

Відповідно до підп. 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3. п. 2.3., підп. 2.4.1., 2.4.2. п. 2.4., пп. 5.2. 10.5. договору замовник зобовязується протягом 3 робочих днів з моменту підписання сторонами специфікації надати виконавцю затверджений оригінал-макет продукції.

Замовник зобовязується здійснювати оплату на умовах і в порядку, що встановлені даним договором, а також прийняти від виконавця продукцію відповідно до умов даного договору, крім випадків, коли замовник вправі вимагати заміни продукції або відмовитись від не відповідно до умов даного договору.

Виконавець зобовязується виготовити продукцію належним чином і в термін, визначений у специфікаціях до даного договору передати продукцію замовнику після виконання сторонами умов договору.

Оплата вартості погоджених до надання послуг, що визначена в специфікації, здійснюється змовником на підставі рахунку-фактури та на умовах 70% передоплати, протягом 3 календарних днів із дня підписання сторонами специфікації та 30% оплати через три дні після відвантаження продукції, відповідно до специфікації, що є невідємною частиною даного договору, якщо інші строки розрахунків не узгоджені в специфікації.

Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє протягом року. Якщо будь-яка зі сторін не пізніше ніж за 30 днів до закінчення терміну дії даного договору не підтвердить припинення договору за закінченням терміну, у такому випадку термін дії цього договору продовжується на кожен наступний рік.

Оскільки сторонами до 15.06.2015 не було підтверджено припинення дії договору, останній продовжив свою дію до 15.07.2016.

В обгунтування поданого позову ТОВ БВІ-Принт зазначено, що ним 18.08.2015 було узгоджено всі умови поставки замовленої відповідачем продукції за договором та виставлено ТОВ «Нопосон-Агро» рахунок на оплату №917 від 18.08.2015 каталогів у кількості 1 000 шт. вартістю 29 400,00 грн, у той час як, здійснивши 19.08.2015 оплату 70% вартості зазначеної продукції у розмірі 20 580,00 грн, відповідач погодився з ціною замовлення та прийняттям даної продукції.

В подальшому, як зауважив позивач, ним було поставлено відповідачу погоджену продукцію загальною вартістю 29 400,00 грн, яку відповідач прийняв без підписання видаткових накладних, посилаючись на необхідність перевірки якості поставленого товару та відсутність уповноваженої особи на підписання відповідних первинних документів.

Однак, за наданими до позову письмовими поясненнями, після здійсненої позивачем поставки продукції, відповідач видаткову накладну №О566 від 21.08.2015 не підписав та відмовився від оплати залишку вартості поставленої продукції у розмірі 30% від виставленого рахунку 8 820,00 грн, внаслідок чого у ТОВ «Нопосон-Агро» перед ТОВ «БВІ-Принт» утворилась заборгованість у розмірі 8 820,00 грн.

Водночас, позивачем зазначено, що поставка відповідачу відповідної поліграфічної продукції на суму 29 400, 00 грн підтверджується як проставленням відповідачем електронного цифрового підпису на податковій накладній на відвантажений товар, так і листом відповідача за вих. №03/168-1 від 11.09.2015, за змістом якого ТОВ «Нопосон-Агро» повідомляв позивача про невідповідність отриманої продукції якісним показникам.

Копії вищезазначених документів наявні в матеріалах справи.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за поставлений товар за договором не здійснив, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Нопосон-Агро» 8 820, 00 грн основного боргу.

Водночас, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив про відсутність належних та допустимих доказів погодження сторонами для виготовлення та поставки відповідних каталогів, адже ані специфікації, ані акту виконаних робіт, підписаних обома сторонами суду не надано.

До того ж, відповідач зауважив на здійсненні позивачем поставок продукції не належної якості за попередні періоди співпраці, внаслідок чого у ТОВ «Нопосон-Агро» виникли договірні претензії до ТОВ БВІ-Принт, а тому відповідні повідомлення відповідача про зазначені недоліки ніяким чином не підтверджують обставин щодо спірної у даній справі поставки.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Виходячи з системного аналізу договору на поставку поліграфічної продукції №25/1 від 15.07.2014, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є змішаними договором у розумінні ст. 628 ЦК України, оскільки містить елементи договорів підряду та поставки, а тому відносини між сторонами в частині заявленої позовної вимоги підпадають під дію правових норм, що регулюють, як правовідносини у сфері підряду, так і у сфері поставки у відповідних частинах.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 837, ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. 655, ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України унормовано, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, згідно вищенаведених законодавчих приписів, виникнення між субєктами господарювання взаємних прав та обовязків презюмується лише за умови вчинення сторонами визначених правочином дій та, відповідно, їх оформлення у відповідності з погодженими договірними та законодавчими положеннями.

Пунктами 4.1., 4.2. та 4.4. договору передбачено, що приймання-передача продукції здійснюється в місці передання продукції, яка визначається за домовленістю сторін в специфікації. Замовник перевіряє відповідність продукції умовам договору і відповідних додатків до нього.

Документом, який засвідчує передачу виготовленої продукції, є видаткова накладна і акт приймання-передачі виконаних робіт, які підписують уповноважені належним чином представники сторін. Податкова накладна з боку виконавця, доручення з боку замовника, або акт про виготовлення продукції, який підписується виконавцем.

Так, беручи до уваги характер спірних у даній справі правовідносин, виникнення у відповідача обов'язку по сплаті коштів, ставиться в залежність від виконання позивачем власного договірного обов'язку по виготовленню продукції та передачі її замовнику з оформленням відповідних підтверджуючих відповідну поставку документів.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До того ж, відповідно до пп. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Враховуючи вищевикладені положення норм закону та укладеного сторонами договору, суд дійшов висновку, що належними доказами виготовлення та поставки позивачем спірного товару за договором є належним чином оформлені та підписані сторонами специфікація, видаткова накладна, а також акт приймання-передачі виконаних робіт.

За приписами статей 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Однак, позивачем в порушення вищезазначених законодавчих та договірних положень, не надано суду підписану сторонами специфікацію на виготовлення спірної продукції, а також акту приймання-передачі виконаних робіт за договором, у той час як долучена до матеріалів справи видаткова накладна №О566 від 21.08.2015 не містить підпису та печатки відповідача, як підтвердження прийняття товару, а тому не є первинним документом, що підтверджує здійснення 21.08.2015 позивачем господарської операції поставку відповідачу каталогів у кількості 1000 шт.

До того ж, посилання позивача на додані до позовної заяви підписані електронним цифровим підписом відповідача податкові накладні, визнаються судом неспроможними оскільки відповідні накладні є документами податкової звітності, а тому, за умови відсутності передбачених законом та договором специфікації, видаткової накладної, акту приймання-передачі товару, не є належними та допустимими докази здійснення позивачем поставки спірної продукції відповідачу.

Посилання ж позивача на підтвердження обставин здійснення відповідної поставки з огляду на оприбуткування відповідачем продукції оцінюється судом критично, оскільки відповідачем надано суду довідку за підписом головного бухгалтера та генерального директора ТОВ «Нопосон-Агро», відповідно до якої каталоги у кількості 1000 шт. відповідно до видаткової накладної №О566 від 21.08.2015 на склад підприємства не оприбутковано.

Доводи ж позивача про погодження відповідача з умовами спірної поставки з огляду на здійснення 19.08.2015 оплати у передбаченому договором розмірі 70% від виставленого рахунку 20 580, 00 грн, судом визнаються неспроможними, адже ані рахунок фактури, ані банківські виписки щодо сплати коштів не є первинним обліковими документами, що підтверджують здійснення прийому та передачі продукції, у розумінні приписів законодавства.

Водночас, як слідує з наявних в матеріалах справи банківських довідки та виписки, відповідачем на користь позивача 19.08.2015 було здійснено дві оплати за наступними сумами та призначеннями платежу:

- 5 418,00 - оплата за буклети 500 шт. згідно рахунку №918 від 18.08.2015;

- 20 582,00 - оплата за каталоги 1000 шт. згідно рахунку №917 від 18.09.2015, у той час як позивач, як на вартість поставленого товару, посилається на рахунок №917 від 18.09.2015.

Таким чином, враховуючи наявність між сторонами відносин щодо поставки продукції за попередні періоди, здійснення відповідачем на користь позивача оплати у розмірі 20 580,00 грн не підтверджує обставин погодження, виготовлення та поставки спірної продукції відповідачу.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів виконання позивачем власного договірного обовязку по виготовленню та поставці продукції за договором, з наявністю яких повязується виникнення у відповідача грошового зобовязання, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 820, 00 грн основного боргу.

Що ж до вимог позивача про стягнення з відповідача 2 037,04 грн пені, 409,60 грн інфляційних втрат та 147,88 грн 3% річних, нарахованих на 8 820,00 грн основного боргу слід зазначити таке.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, він зобовязаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Приписами ст. 610, ч. 2 ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З огляду наведеного, оскільки передбачені нормами закону права кредитора на стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат виникають лише у разі порушення боржником зобов'язання, у той час як судом встановлено відсутність у відповідача обов'язку по сплаті суми основного боргу, як наслідок відсутність порушення зобовязання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 2 037,04 грн пені, 409,60 грн інфляційних втрат та 147,88 грн 3% річних з огляду на їх необґрунтованість.

Витрати по сплаті судового збору, а також витрати, повязані з наданням адвокатських послуг покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 626, 627, 628, 655, 692, 712 837 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 27.05.2016.

Суддя В.А. Ярема