ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову

"30" травня 2016 р. Справа № 916/1213/16

За позовом: Приватного підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2006

До відповідача: ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю „ПЕРЕМОГА

про стягнення 1526029,09 грн.

Суддя Дяченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю

Від відповідача: ОСОБА_3, представник за довіреністю

Суть спору: Позивач Приватне підприємство „БІЗОН-ТЕХ 2006 звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № ГСОО 1301/16 від 10.05.2016р.), у якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю „ПЕРЕМОГА заборгованість в загальному розмірі 1526029,09 грн., що складається з основного боргу в сумі 914950,66 грн., індексації ціни товару у розмірі 166938,83 грн., штрафу у розмірі 274485,19 грн. та процентів у розмірі 169654,41 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.05.2016р. порушено провадження у справі № 916/1213/16 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 30.05.2016р.

Позовні вимоги Приватного підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2006 обґрунтовані невиконанням з боку відповідача ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю „ПЕРЕМОГА прийнятих на себе зобовязань за умовами Договору поставки пестицидів № ПР-П-106 від 23.04.2015р. та направлені на стягнення з відповідача основної заборгованості за поставлений з боку позивача товар, а також суми індексації ціни товару, штрафу і процентів.

30.05.2016р. представником Приватного підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2006 до суду надано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову (вх.№2-2865/16), у якій позивач просить суд накласти арешт на посіви озимої пшениці, що належать ОСОБА_1 товариству з обмеженою відповідальністю „ПЕРЕМОГА на загальній площі 125 га (поля №III площею 33,2 га, поле №IV площею 50,7 га, поле №III площею 41,1 га), що знаходяться на території Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області та заборонити ОСОБА_1 товариству з обмеженою відповідальністю „ПЕРЕМОГА вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження, переробку та використання зерна озимої пшениці врожаю 2016 року у кількості 375 тон до моменту виконання ним повністю рішення суду у справі №916/1213/16.

В обґрунтування поданої заяви, позивач посилається, зокрема, на те, що з боку відповідача не виконуються взяті на себе зобовязання з оплати отриманого товару, незважаючи на низку заходів, що були вжиті позивачем: дзвінки, переговори, відповідач не виконав зобовязання зі сплати суми основного боргу разом із сумою індексації ціни товару та продовжує ухилятись від виконання Договору, отже, у позивача є всі підстави вважати, що відповідач й подалі ухилятиметься від виконання взятих на себе зобовязань та від виконання рішення суду.

Розглянувши заяву Приватного підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2006 про вжиття заходів до забезпечення позову від 30.05.2016р., суд відмовляє в її задоволенні виходячи із наступного.

Згідно ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У відповідності зі ст. 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. Відповідно до статті 66 ГПК України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Пунктом 6 зазначеної Постанови Пленуму визначено, що статтею 106 ГПК України передбачено можливість оскарження ухвал про забезпечення позову, скасування забезпечення позову. Відтак ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову або в задоволенні клопотання про скасування заходів до забезпечення позову оскарженню не підлягають.

Згідно до п. 7 Постанови Пленуму, обираючи, який саме захід забезпечення позову слід застосовувати у тій чи іншій справі, господарський суд повинен виходити з такого. У позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником (п.п. 7.1). За позовами про визнання права власності (іншого речового права) або витребування майна арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, і притому лише таке, що відноситься до предмета спору. В такому разі в ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, та за необхідності місцезнаходження майна (п.п. 7.2 Постанови).

Пунктом 8 Постанови Пленуму встановлено, зокрема, що у спорах щодо витребування майна в ухвалі про накладення арешту на майно боржника господарський суд повинен чітко охарактеризувати ознаки, за якими той чи інший предмет відрізняється від подібних.

Позивач у даній справі звернувся до суду із позовом майнового характеру про стягнення з відповідача грошових коштів за невиконання прийнятих договірних зобовязань, однак, як належні до вжиття заходи до забезпечення позову, позивачем обрані: накладення арешту на посіви озимої пшениці, що належать відповідачеві та заборона останньому вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, переробку та використання зерна озимої пшениці врожаю 2016 року у визначеній позивачем кількості.

При цьому, як вбачається з заяви Приватного підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2006, у позивача є всі підстави вважати, що відповідач й подалі ухилятиметься від виконання взятих на себе зобовязань та від виконання рішення суду.

Між тим, вказані обставини (ймовірне ухилення відповідача від виконання рішення суду в разі задоволення позову) не підтверджуються жодними поданими фактичними доказами.

Крім того, слід зазначити, що арешт може бути накладений судом лише на індивідуальне визначене майно, і при тому лише на таке, що відноситься до предмета спору, і, на думку суду, у спорах, пов'язаних з захистом права власнсті, витребуванням майна та подібних. В такому разі в ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, та за необхідності місцезнаходження майна. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у п.п. 7.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №16.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На думку суду, Приватним підприємством „БІЗОН-ТЕХ 2006 до заяви не надано належних та достатніх доказів, які б засвідчували та підтверджували наявність обставин, що можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду про стягнення грошових коштів з СТОВ, в разі задоволення позову і в разі невжиття заходів забезпечення позову (відсутність коштів на розрахункових рахунках відповідача), у звязку з чим, необґрунтоване задоволення заяви Приватного підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2006 саме з такими обраними позивачем заходами до забезпечення позову, може призвести до протиправного обмеження прав власника на майно (посіви озимої пшениці на загальній площі 125 га, що знаходяться на території на території Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області).

Крім того, заборона ОСОБА_1 товариству з обмеженою відповідальністю „ПЕРЕМОГА вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, переробку та використання зерна озимої пшениці врожаю 2016 року у кількості 375 тон до моменту виконання ним повністю рішення суду у справі №916/1213/16, на переконання суду, взагалі є умовним заходом, обраним позивачем при поданні відповідної заяви в порядку ст.ст 66,67 ГПК України, направленим на застосування судом, в разі задоволення таких вимог, певних обмежень щодо використання, переробки, відчуження майна, яке на день розгляду заяви по суті ще взагалі не існує і не набуто відповідачем, оскільки, як зазначає сам позивач у заяві, врожай озимої пшениці тільки буде зібраний відповідачем в 2016 році.

Проаналізувавши вищезазначені положення законодавства та доводи позивача, викладені в заяві від 30.05.2016р., суд зазначає, що позивачем не доведено наявності зв'язку між конкретними заходами до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а саме відсутність у відповідача грошових коштів, при цьому, заявником не вказано, яким саме чином такі заходи змогли б забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову Приватного підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2006, та чим саме невжиття таких заходів утруднить чи унеможливить виконання рішення суду, що буде прийнято за результатами розгляду справи по суті.

Таким чином, господарський суд зазначає, що обрані позивачем види забезпечення позову жодним чином не відповідають заявленим позовним вимогам, отже, заява Приватного підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2006 про вжиття заходів до забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви Приватного підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2006 про забезпечення позову вх. № ГСОО 2-2865/16 від 30.05.2016р.

Керуючись ст.ст. 66, 67, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Приватного підприємства „БІЗОН-ТЕХ 2006 про забезпечення позову вх. № ГСОО 2-2865/16 від 30.05.2016р. відмовити.

Суддя Т.Г. Д'яченко