ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа № 917/2559/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 98 від 01.10.2015

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область (вх. № 969 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 у справі № 917/2559/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область

до Відділу Державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції, м. Лохвиця, Полтавська область

про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року Приватне акціонерне товариство "Райз-Максимко" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно - зерносклад площею 1856 кв.м., що розташований за адресою вул. Леніна, 4, с. Вирішальне Лохвицького району Полтавської області, який було придбано згідно Протоколу №179050-31 від 22.01.2010 на аукціоні з реалізації майна, посилаючись на відмову відповідача у видачі акту приймання-передачі вказаного нерухомого майна, що позбавляє позивача можливості оформити право власності на придбане ПрАТ "Райз-Максимко" нерухоме майно.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 по справі № 917/2559/15 (суддя Кульбако М.М.) в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що придбаний ним на аукціоні 22.01.2010 року зерносклад загальною площею 1856 м2 є нерухомим майном, а також не надано доказів в обґрунтування порушеного права.

Позивач з даним рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення у справі прийнято судом з порушенням норм чинного законодавства, при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, через що позивач просить рішення господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 по справі № 917/2559/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, визнавши за Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко", м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область право власності на зерносклад площею 1856 кв.м., що розташований за адресою вул. Леніна, 4, с. Вирішальне Лохвицького району Полтавської області, який було придбано згідно Протоколу №179050-31 від 22.01.2010 на аукціоні з реалізації майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що він є власником зерноскладу загальною площею 1856 м2, що розташований за адресою Полтавська область Лохвицький район, с. Вирішальне. Це майно було придбано ним 22.01.2010 на аукціоні з реалізації майна, що підтверджується Протоколом №179050-31. Позивач зазначає, що за відсутності технічної документації на це приміщення даний об'єкт було виставлено на аукціон в якості рухомого майна - під розбирання на будівельні матеріали. Проте позивач наголошує, що зерносклад на момент проведення аукціону та на теперішній час є придатним до використання.

Також, мотивуючи подану апеляційну скаргу позивач вказує на те, що в порушення пунктів 6.1. та 6.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5), відповідач необґрунтовано відмовив йому у видачі акту приймання-передач придбаного на аукціоні майна, що позбавило позивача можливості належно закріпити та оформити право власності на придбане майно в порядку, передбаченому пунктом 6.4. вказаного Наказу. Даним пунктом Наказу передбачено видачу нотаріусом покупцеві свідоцтва про придбання нерухомого май на з прилюдних торгів. Всі ці обставини судом першої інстанції під час розгляду спору по суті не були враховані, що на думку позивача, призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.04.2016 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область прийнято до провадження. Розгляд скарги призначено на 17 травня 2016 об 11:00 год.

17.05.2016 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання (вх. № 4960) про відкладення розгляду справи на більш пізній термін, визнавши причини неявки представника позивача поважними, оскільки він перебуває у службовому відрядженні.

Ухвалою суду від 17.05.2016 клопотання позивача задоволено, розгляд справи відкладено на 31.05.2016 о 15:30 год.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. 5328 від 25.05.2016, вх. № 5411 від 27.05.2016), в якому зазначив, що відповідно до пункту 7.1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 15.07.1999 за № 42/5, який діяв на момент проведення аукціону, було передбачено, що право власності на майно переходить до переможця аукціону після повного розрахунку за придбане майно. При цьому, надання органом державної виконавчої служби інших даних та документів переможцю аукціону, у тому числі згідно вказаного вище Порядку, не було передбачено. Крім того, відповідач наголошує, що складання акту приймання - передавання арештованого майна та укладання договору про надання послуг з реалізації арештованого майна було передбачено між органом державної виконавчої служби та спеціалізованою торгівельною організацією, згідно Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 за № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (згідно наказу МЮ України від 02.04.2012 за № 512/5, втратила чинність).

Відповідач також зазначає, що відповідно до загальних положень цивільного законодавства про купівлю-продаж протокол проведення аукціону є формою оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна (арештованого майна). Згідно відомостей з копії протоколу надання послуг по організації і проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна проводила Полтавська філія приватного підприємства «Нива-В.Ш.» Філія-17, код 36367070, в особі директора Полтавської філії ОСОБА_2, представники ВДВС Лохвицького РУЮ участі у торгах з продажу вказаного вище майна, не приймали. Державні виконавці відділу ДВС Лохвицького РУЮ керувалися в своїй роботі Законом України «Про державну виконавчу службу», Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 р. № 74/5.

З цих обставин, відповідач просить прийняти рішення по суті на розсуд суду та розглянути справу без участі представників Лохвицького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області в зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання.

27.05.2016 відповідачем надано суду клопотання (вх .№ 5411) про розгляд справи без участі представників Виконавчої служби.

Враховуючи те, що явку представників сторін у судове засідання 31.05.2016 не було визнано обов'язковою, незявлення представника відповідача не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та поданих на неї заперечень, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши уповноваженого представника позивача у судовому засіданні 31.05.2016, який підтримав свою правову позицію по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область (вх. № 969 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 у справі № 917/2559/15 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, 22 січня 2010 року Закрите акціонерне товариство "Райз Максимко" (в подальшому назву змінено на ПАТ "Райз-Максимко"), на аукціоні з реалізації рухомого майна, що належало ДП ДГ "Вирішальне" ПІАВ ім. М.І. Вавілова УААН, придбало майно, а саме - зерносклад загальною площею 1856 м2 (далі - майно) під розбирання на будівельні матеріали, що розташований за адресою Полтавська область Лохвицький район, с. Вирішальне.

Підтвердженням придбання зазначеного вище майна, є Протокол №179050-31 проведення аукціону з реалізації рухомого майна від 22.01.2010 (том 1 аркуш справи 6).

Звертаючись до господарського суду Полтавської області із даним позовом про визнання права власності на майно - зерносклад площею 1856 м2, що розташований за адресою вул. Леніна, 4, с. Вирішальне Лохвицького району Полтавської області, який було придбано згідно Протоколу №179050-31 від 22.01.2010 на аукціоні з реалізації рухомого майна, позивач послався на те, що вказане майно було збудовано господарським способом за радянських часів. На нього не виготовлялася технічна документація, оскільки на той час такі приміщенні будувалися лише на підставі виробничої необхідності самого підприємства. Саме даний факт призвів до того, що за відсутності технічної документації на приміщення, ВДВС Лохвицького РУЮ та торговельною організацією було виставлено на аукціон даний об'єкт як рухоме майно під розбирання на будівельні матеріали, але фактично приміщення було в придатному для використання за призначенням стані.

Позивач зазначає, що у відповідності до пункту 5.1. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5 (далі Тимчасове положення), ним було здійснено оплату за дане майно.

Позивач наголошує, що згідно з пунктом 6.1. Тимчасового положення, у редакції, що діяла на момент реалізації арештованого майна, після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець повинен був скласти акт про проведені прилюдні торги і подати його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, проте цього не було зроблено. Разом з цим, згідно пункту 6.2. Тимчасового положення акт, що затверджений начальником відповідного органу ДВС, видається покупцеві. Саме на підставі цього Акту, як зазначено в пункті 6.4. Тимчасового положення, що діяв на момент реалізації майна, так і на момент подачі даної позовної заяви, нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

04.11.2015 позивач звернувся до відповідача із клопотанням видати Акт приймання - передачі придбаного на аукціоні майна, що б надало ПАТ "Райз Максимко" можливість належним чином оформити право власності, однак у видачі акту приймання-передач придбаного на аукціоні майна йому було відмовлено.

Вказана відмова у видачі Акту приймання передачі майна на думку позивача є порушенням з боку відповідача вимог Тимчасового положення і позбавляє позивача можливості належно закріпити та оформити право власності на придбане майно, що зумовило подачу даного позову.

В підтвердження того, що приміщення є саме об'єктом нерухомості, позивач зазначив, що з моменту придбання майна і на цей час використовує його за прямим призначенням, зокрема як складське приміщення. Крім того, позивач постійно проводить ремонті роботи даного приміщення та підтримує його в належному стані, підтвердженням чого є накладна вимога №3671 від 31.07.2014, №РМА41864 від 31.05.2014, Акт списання матеріальних цінностей №CHF1307-0033 від 31.07.2013.

Розглянувши даний спір та відмовивши у задоволенні цього позову, місцевий господарський суд вказав, що оскільки спірне майно було арештоване та реалізоване державним виконавцем для забезпечення примусового виконання рішення суду і було придбане позивачем на аукціоні, за нього покупцем сплачену повну ціну, докази на підтвердження того, що придбаний на аукціоні 22.01.2010 зерносклад є нерухомим майном, позивачем не надані, як і не надано доказів на підтвердження порушеного права, в звязку з чим суд визначився, що правові підстави для захисту прав позивача в межах заявлених позовних вимог відсутні.

Розглянувши повторно справу в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, здійснивши правовий аналіз всіх матеріалів справи в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне підтримати дану правову позицію суду першої інстанції, оскільки при розгляді даної справи господарським судом правильно встановлені обставини, що мають значення для її правильного вирішення, надано вірну юридичну оцінку доводам сторін та правильно вирішено спір відповідно до закону.

Аналізуючи встановлені обставини справи, надаючи правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку матеріалів справи, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 цього ж Закону визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного у частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах (стаття 62 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно пункту 7.1. Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 № 42/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.07.1999 за №480/3773, право власності на майно переходить до переможця аукціону після повного розрахунку за придбане майно.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно наведеної норми позов про визнання права власності на майно предявляється позивачем тоді, коли інші особи оспорюють або не визнають належність йому цього майна, створюють неможливість реалізації позивачем свого права власності у звязку з наявністю таких сумнівів.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом є порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи позивача у справі.

Особи, що звертаються до суду, повинні довести факт порушення своїх прав та необхідність їх захисту, належними та допустимими доказами.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено наступні способи захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що права та законні інтереси захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач набув право власності на спірне майно, придбавши його на аукціоні і сплативши за нього повну вартість, що підтверджено матеріалами справи, зокрема Протоколом №179050-31 проведення аукціону з реалізації рухомого майна від 22.01.2010, і узгоджується із пунктом 7.1. Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 № 42/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.07.1999 за №480/3773.

Зі змісту Протоколу №179050-31 проведення аукціону з реалізації рухомого майна від 22.01.2010, що належить ДПДГ "Вирішальне" ПІАВ ім. М.І.Вавілова УААН, вбачається, що позивач придбав зерносклад загальною площею 1856 м2 під розбирання на будівельні матеріали.

Колегія суддів погоджуючись із висновками господарського суду першої інстанції також вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються саме нормами Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 15.07.1999 року за №42/5, який діяв станом на час проведення аукціону, а не Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5, як помилково зазначає позивач, оскільки Тимчасовим положенням від 27.10.1999 №68/5 визначено умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу нерухомого майна (квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок), на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства.

Натомість, як вже було зазначено, зерносклад загальною площею 1856 м2 було реалізовано уповноваженою організацією та придбано позивачем на аукціоні в якості рухомого майна під розбирання на будівельні матеріали, тобто позивач погодився із такими умовами угоди купівлі-продажу арештованого майна.

Ретельно проаналізувавши положення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 15.07.1999 року за №42/5 колегія суддів дійшла висновку, що ним врегульовано реалізацію арештованого майна, за винятком нерухомого майна, майна вилученого законом з обігу, та майна, зазначеного в частині п'ятій статті 55 Закону України "Про виконавче провадження". Продавцем при цьому відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є державна виконавча служба в особі спеціалізованої організації, що організовує і проводить ці прилюдні торги.

Пунктом 6.1. Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 15.07.1999 року за №42/5 передбачено, що на підставі копії затвердженого протоколу переможці аукціону протягом семи банківських днів з дня затвердження протоколу, не враховуючи дня проведення аукціону, здійснюють розрахунки за придбані на аукціоні товари в такому порядку: покупець перераховує на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби зазначену в затвердженому протоколі аукціону суму грошових коштів, яка дорівнює різниці між продажною ціною придбаного ним лота і сумою винагороди спеціалізованої організації за цим лотом, сплаченої на поточний рахунок організатора аукціону.

При цьому, положеннями вказаного вище Порядку станом на день проведення аукціону з реалізації майна не було передбачено надання органом державної виконавчої служби інших даних та документів переможцю аукціону.

Втім, складання акту приймання - передавання арештованого майна та укладання договору про надання послуг з реалізації арештованого майна було передбачено саме між органом державної виконавчої служби та спеціалізованою торгівельною організацією, згідно Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 за № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (згідно наказу МЮ України від 02.04.2012 за № 512/5, втратила чинність).

Протокол №179050-31 проведення аукціону з реалізації рухомого майна від 22.01.2010 в силу загальних положень цивільного законодавства про купівлю-продаж та за правилами статті 655 Цивільного кодексу України є формою оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна (арештованого майна).

Згідно відомостей з копії Протоколу надання послуг по організації і проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна вбачається, що його було проведено Полтавською філією Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» Філія-17 (код 36367070) в особі директора Полтавської філії ОСОБА_2 Представники ВДВС Лохвицького РУЮ участі у торгах з продажу вказаного вище майна не приймали.

Розглянувши спір, господарський суд Полтавської області повністю врахував зазначені вимоги законодавства та у відповідності до вимог статей 4-3, 43 Господарського процесуального кодексу України встановив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема, зясував, що позивач набув право власності на придбане на аукціоні рухоме майно (зерносклад) під розбирання на будівельні матеріали по факту перемоги на аукціоні та внаслідок здійснення за нього повного розрахунку, а також те, що відповідач не оспорює та не заперечує набуття права власності на майно, яке перебуває у володінні та користуванні позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що факт належності даного обєкта до нерухомого майна матеріалами справи не підтверджується та позивачем не доведений як суду першої, так і апеляційної інстанції, належними та допустимими доказами.

В даному випадку з урахуванням встановлених колегією суддів обставин порушення прав та охоронюваних законом інтересів ПАТ "Райз-Максимко" з боку відповідача у справі не вбачається, а тому відсутні підстави для їх захисту у судовому порядку в межах даного спору.

Виходячи з даних висновків колегія суддів апеляційної інстанції також бере до уваги те, що позивачем не доведено неправомірність дій Виконавчої служби та порушення приписів статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено порядок реалізації майна, на яке звернено стягнення.

Самі лише доводи позивача про те, що придбане ним на аукціоні майно є об'єктом нерухомості (складським приміщенням), без надання на їх підтвердження належного документального обґрунтування, не можуть бути правовими підставами для визнання права власності на це майно в даному судовому провадженні у вибраний позивачем спосіб, а тому до уваги колегією суддів не приймаються.

Натомість відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами відповідність дій Державних виконавців відділу ДВС Лохвицького РУЮ вимогам Закону України "Про державну виконавчу службу", Закону України "Про виконавче провадження", а також Інструкції про проведення виконавчих дій, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 74/5.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що доводи, викладені ПАТ "Райз-Максимко" в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону. Більше того, аргументи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування прийнятого у даній справі рішення.

За правилами статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що судом першої інстанції не були враховані і належно оцінені доводи та докази ПАТ "Райз-Максимко", які були надані ним на підтвердження позовних вимог, що призвело до прийняття невірного рішення.

Однак ці твердження колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки господарським судом Полтавської області при розгляді даної справи по суті сторони були почуті та прийняте обґрунтоване і мотивоване рішення, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Згідні із статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, викладений у рішенні господарського суду Полтавської області висновок про відмову у позові є законним, обґрунтованим та таким, що у повному обсязі відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам і наявним у справі доказовим матеріалам.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 у справі № 917/2559/15 - залишається без змін.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 у справі № 917/2559/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.