ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р.Справа № 922/785/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (дов.№38-565/19 від 23.02.16);

відповідача - ОСОБА_3 (дов. б/н від 16.05.16).

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", м. Харків (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків про стягнення заборгованості в розмірі 44093,39 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на не сплату відповідачем коштів за спожиту теплову енергію, з урахуванням чого та враховуючи приписи ст.ст. 525, 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути заборгованість за неналежне виконання договірних зобов'язань у сумі 40127, 62 грн., пеню в розмірі 2733,10грн., 3% річних в розмірі 573,57 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 659,10 грн. Крім того, до стягнення з відповідача заявлені судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.03.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 05.04.2016 року о 10:30 годині.

Ухвалою господарського суду від 05.04.2016року, у зв'язку із неявкою в судове засідання представника відповідача, розгляд справи відкладено до 28.04.2016року.

19.04.2016року від Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків(вх.№13105 від 19.04.2016 року) надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути заборгованість за неналежне виконання договірних зобов'язань у сумі 40127, 62 грн., пеню в розмірі 2372,65грн., 3% річних в розмірі 573,57 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 659,10 грн.

Ухвалою господарського суду від 17.05.2016року, прийнято заяву "Харківських теплових мережі"(вх.№13105 від 19.04.2016 року) про зменшення позовних вимог, задоволено клопотання сторін про продовження строку , продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів до 04.06.2016року. Розгляд справи відкладено на "26" травня 2016 р. о 12:00 .

Представник позивача в судовому засіданні 26.05.16р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, крім того, через канцелярію господарського суду (вх.№17913 від 31.05.2016року) надав пояснення по суті заявлених позовних вимог , зокрема, посилаючись на те що , факт споживання відповідачем теплової енергії в спірний період з жовтня 2014 року по січень 2016 року підтверджується актами про включення та відключення опалення в будинку по вул. Академіка Філіпова,56: акт № 172/1506 від 23.10.2014р, акт № 172/2333 від 14.04.2015р., акт № 172/3359 від 18.10.2015р., до вищезазначених актів на включення та відключення опалення додається додаток споживачів, що розташовані в житловому будинку, та підключених до єдиної системи опалення в житловому будинку, а саме: СПД-ФЛ ОСОБА_4 (17200-1410), також вказував на те, що даний акт та перелік підписані та скріплені печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та уповноваженим представником балансоутримувача будівлі.

Також в судовому засіданні зазначав, що єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припиненння відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності затвердженого компетентним органом акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним, у зв'язку із вищевикладеним просив суд задовольнити позовні вимоги ( з урахуванням зменшених позовних вимог) у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти заявлених позовних вимог. Через канцелярію суду (вх.№16102 ) надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що тимчасовий договір про постачання теплової енергії від 01 січня 2004 року відповідач не підписував, його строк минув ще у грудні 2004 року, настання строку виконання не існуючого зобов'язання у даному випадку не могло настати, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів направлення вимоги позивачем чи отримання вимоги відповідачем, в порядку передбаченому ст.530 ЦК України. Крім того, представник відповідача зазначає, що в приміщенні за адресою м. Харків, вул.. Ак. Філліпова, 56 відсутня система опалення. До канцелярії суду представником відповідача надано клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

У судовому засіданні 26 травня 2016 року було оголошено перерву до 12-00 годин 31 травня 2016 року.

31 травня 2016 року через канцелярію суду(вх.№17881) представником відповідача надано додаткове обґрунтування клопотання про призначення експертизи .

Господарський суд розглянувши клопотання, суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає експертизу. Визначення поняття "судова експертиза " наводиться у ст.1 Закону України "Про судову експертизу": судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно з абз.2 п.2 ППВГСУ №4 судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В той же час у пункті 4 ППВГСУ №4 вказано, що якщо обставини справи свідчать про доцільність отримання пояснень спеціаліста з питань, що виникають під час розгляду справи, зокрема, з метою з'ясування її фактичних обставин, господарський суд може скористатися правом, наданим йому статтею 30 ГПК, і викликати відповідного спеціаліста для участі в судовому процесі, притому як у підготовці справи до розгляду, так і під час її розгляду. Виклик спеціаліста здійснюється ухвалою суду. Його пояснення подаються суду у вигляді висновку або в іншій прийнятній для суду письмовій формі.

Крім того, оцінюючи висновок експерта, господарський суд повинен виходити з того, що цей висновок не має заздалегідь встановленої сили і переваг щодо інших доказів ( частина п'ята ст. 42 та частина друга статті 43 ГПК України). Таким чином, господарський суд не вбачає дійсної потреби та доцільності у призначенні судової експертизи, оскільки в матеріалах справи містяться всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Враховуючи те, що нормист.38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

В силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання відповідача про призначення судової у справі, а тому у задоволенні даного клопотання суд відмовляє.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні в матеріалах справи документи на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. До обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі.

Як свідчать матеріли справи, відповідач, Фізична особа підприємець ОСОБА_1, на підставі договору оренди № 694 від 17.06.2009 року користується нежитловим приміщенням площею 294,4кв.м., розташованим за адресою: м. Харків, вул. Ак. Філліпова, 56. Термін дії наведеного договору встановлено до 17.04.2015 року.

17 червня 2009 року відповідно до акту приймання - передачі до орендного користування нежитлових приміщень управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської ради було передано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1В в орендне користування нежитлові приміщення загальною площею 294,4 кв.м., що розташовані за адресою м. Харків, вул. Ак. Філліпова, 56.

Як вбачається із матеріалів справи 01 січня 2004 р. між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі", м. Харків, (позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, м. Харків, (відповідач) був укладений договір № 757 про постачання теплової енергії (далі - договір).

Відповідно до умов договору позивач (Енергопостачальна організація) зобовязався постачати відповідачеві (Споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п.2.1. договору, а відповідач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 договору.

У відповідності до п. 10.1 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2004 року.

Припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п.10.3 договору).

На підставі п. 10.4. договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

Згідно з п. 5.1. договору облік споживання теплової енергії проводиться за розрахунковим способом.

Порядок розрахунків визначено п.6 договору. Згідно з п. 6.1. договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів.

За умовами п. 6.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки розрахунків.

Пунктом 6.3 договору визначено, що споживач за 3 дні до потачку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку № 1 до договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно з умовами п.6.5. споживачі , що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін п*ять банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що останній виконав свої зобов'язання в повному обсязі, на підставі вищезазначеного договору в період з жовтня 2014року по січень 2016 року , здійснив відпуск теплової енергії у приміщення відповідача та направив на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії за вищевказаний період.

На думку позивача, відповідач порушив покладені на нього умовами договору зобов'язання в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість у розмірі 40127,62 грн. за вказаний період.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Оцінивши фактичні обставини справи, вивчивши нормативне регулювання спірних правовідносин, суд не приймає до уваги посилання представника позивача про направлення на адресу відповідача протягом 2015 року рахунків та сплату спожитої теплової енергії, та актів звірки розрахунків сторін, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надані докази відправлення рахунків, однак відсутні жодні докази вручення таких відповідачу.

Також, в судовому засіданні позивач стверджував про направлення на адресу відповідача актів звірки розрахунків сторін, що передбачено умовами договору , про те в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідних актів.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Гіпотеза норми ч.2 ст. 530 ЦК України повязує виникнення правових наслідків - настання строку виконання зобов'язання, саме із юридичним фактом вручення вимоги и витікання семиденного строку із дня вручення.

Днем пред'явлення вимоги кредитором, у відповідності до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Дана правова позиція суду чітко відповідає приписам закону, оскільки без отримання вимоги неможливо вирахувати семиденний строк, встановлений законом. Тому навіть відправлення вимоги в порядку ч.2 ст. 530 ЦК України (без вручення боржнику) таких наслідків не створює.

Так, в п. 11 оглядового листа ВГСУ «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005 р. зазначено, що надіслання сторонам копії позовної заяви і доданих до неї документів є виконанням позивачем, процесуального обов'язку, покладеного на них статтею 56 ГПК, а не пред'явленням вимоги боржникові. Аналогічно у п. 6 оглядового листа ВГСУ «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в першому півріччі 2006 року» № 01-8/2351 від 20.10.2006 р. зазначено, що передбачене статтею 56 ГПК надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів є процесуальним обов'язком позивача як учасника судового процесу і не підпадає під ознаки вимоги щодо виконання боржником обов'язку, про яку йдеться у зазначеній нормі ЦК України.

Розглядаючи даний спір суд також враховує, що позивачем не доведено фактичне постачання у приміщення, орендоване відповідачем теплової енергії та фактичне споживання таких послуг відповідачем.

За приписами ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Обов'язок доведення даного факту - факту споживання енергії, в силу положень ч.1 ст. 33 ГПК України покладений на позивача, оскільки саме він зазначає про отримання відповідачем матеріальних благ без достатніх правових підстав.

Матеріали справи свідчать, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактичного споживання теплової енергії відповідачем.

У даному випадку відсутність систем опалення у приміщенні за адресою м. Харків, вул. Ак. Філліпова, 56 підтверджується висновками спеціалістів, наданими в межах повноважень за наслідками обстеження даного нежитлового приміщення. Так, згідно наданих до матеріалів справи звітів за наслідками обстеження приміщення встановлено відсутність у нежитловому приміщення, що орендує ФО-П ОСОБА_1 систем опалення. Також до справи наданий технічний паспорт на нежитлове приміщення в якому не значиться систем опалення.

При розгляді справи суд також враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005р. № 2633-1У (далі Закон № 2633), Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-1У (далі Закон № 1875), Правилами користування тепловою енергією затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 (далі - Правила № 1198), Правилами надання послуг з централізованого опалення. постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630 ( далі - Правила № 630).

Згідно зі статтею 13 Закону України № 1875 залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України № 1875 передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживач зобовязаний оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними.

Згідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-1У теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Пунктом 4 ст. 19 Закону України № 2633-1У передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії (ст.24 Закону України "Про теплопостачання").

Стаття 19 Закону України Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 передбачає, що відношення між учасниками договірних відношень у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних началах.

Правила користування тепловою енергією затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 та визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (далі - Правила).

Пунктом 3 цих Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією (п. 4 Правил).

Відповідно до частини 1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п.2 ст.275 Господарського кодексу України, ст.1, п.4 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між Теплопостачальною організацією та Споживачем.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Абзацом 5 п. 5 зазначених Правил встановлено, що теплопостачальна організація укладає договори з власниками (балансоутримувачами) теплових мереж на транспортування теплової енергії за тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Таким чином, наявність договірних відносин між сторонами у даному випадку є обовязковою та такою, що прямо передбачена Законом.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Як свідчать матеріали справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, зокрема споживання відповідачем теплової енергії за заявлений до стягнення період.

Оскільки Позивач не надав належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, враховуючи відсутність у приміщенні систем опалення та облікових приладів, не вручення відповідачу відповідних рахунків, відсутність договірних зобовязань на 2014-2016 роки, тобто специфіку правовідносин у даному спорі, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовна заява КП «Харківські теплові мережі» є безпідставною, не обґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.1, 2, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_5