УХВАЛА

24.05.2016Справа № 910/18092/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

скаргу державного підприємства "Укрліктрави", м. Київ,

на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління у м. Києві (далі - Відділ), м. Київ,

з виконання наказу господарського суду міста Києва від 01.02.2016

у справі № 910/18092/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Лубни,

до державного підприємства "Укрліктрави", м. Київ,

про стягнення 1 491 380,81 грн.,

за участю представників:

позивача (стягувача) не з'явилися;

відповідача (скаржника) Сафонов Д.О. (довіреність від 03.12.2015 № 20);

Відділу Рибчинський О.В. (довіреність від 12.05.2016 № б/н),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі № 910/18092/15, частково зміненого постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015, стягнуто з державного підприємства "Укрліктрави" (далі - Підприємство) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.): 737 989 грн. боргу; 152 413,99 грн. пені; 58 659,23 грн. штрафу; 502 565,33 грн. втрат від інфляції; 39 753,26 грн. 3% річних та 29 827,62 грн. судового збору.

01.02.2016 Господарським судом міста Києва було видано наказ на виконання вказаного рішення, частково зміненого постановою Київського апеляційного господарського суду.

25.03.2016 від Підприємства надійшла скарга на дії Відділу, мотивована тим, що держаний виконавець не направивши боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження розпочав вживати заходи примусового виконання рішення.

У зв'язку з викладеним скаржник просить суд:

- визнати незаконними дії Відділу у межах виконавчого провадження ВП № 50207004;

- скасувати постанови Відділу, а саме: про арешт коштів боржника; про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у межах виконавчого провадження ВП № 50207004.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2016 розгляд скарги було призначено на 12.05.2016.

12.05.2016 відповідач (скаржник) подав суду письмові пояснення по суті скарги.

У судовому засіданні 12.05.2016 представник Відділу подав суду копії матеріалів виконавчого провадження № 50207004; судом оголошено перерву у судовому засіданні до 17.05.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судом і представниками відповідача та Відділу було обговорено питання щодо необхідності застосування статті 20 ГПК України.

Разом з тим, відповідно до пункту 1.2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" скасування рішення, прийнятого по суті справи з прийняттям нового рішення, не може вважатися підставою для відводу судді, який приймав скасоване рішення і вчиняє процесуальні дії у цій справі на стадії виконання нового судового рішення, зокрема, здійснює розгляд скарги на дії (бездіяльність) органу Державної виконавчої служби, заяви про відстрочку, розстрочку, зміну способу виконання судового рішення, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, тощо.

У судовому засіданні 17.05.2016 оголошено перерву до 24.05.2016, відповідно до статті 77 ГПК України.

23.05.2016 скаржник подав суду заяву про уточнення скарги, в якій просив частково задовольнити скаргу на дії Відділу, скасувавши арешт грошових коштів на рахунку № 2 в Сумському обласному управлінні ПАТ «Державний ощадний банк України».

24.05.2016 відповідач (скаржник) подав суду письмові пояснення по суті скарги та документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 24.05.2016 представник відповідача (скаржника) скаргу підтримав та просив задовольнити; державний виконавець звернувся до суду з усним клопотанням про задоволення скарги для зняття арешту з рахунків відповідача на яких обліковується заробітна плата, посилаючись на неможливість самостійного зняття арешту.

Представники позивача у судове засідання 24.05.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду скарги, проаналізувавши встановлені фактичні обставини в їх сукупності, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про часткове задоволення скарги з огляду на таке.

Частинами першою і другою статті 1212 ГПК України передбачено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до пункту частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною першою статті 31 Закону передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно пункту 4 частини першої статті 57 Закону копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

При розгляді скарги судом встановлено таке.

Держаним виконавцем Рибчинським Олександром Володимировичем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2016 ВП № 50207004.

18.02.2016 було оформлено супровідний лист № 550/29 за підписом начальника Відділу Хорішко О.О., до якого додано вказану постанову.

Частиною першою, другою та п'ятою статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно з даних ДП «Укрпошта» супровідний лист з постановою про відкриття виконавчого провадження було отримано відділенням поштового зв'язку для направлення Підприємству 11.03.2016.

09.03.2016 Відділом прийнята постанова про арешт коштів боржника, які містяться на рахунках, постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій підписані державним виконавцем Рибчинським О.В.

09.03.2016 було оформлено супровідні листи №№ 550/29 за підписом в.о. начальника Відділу Андросовича Н.В., до яких додані вказані постанови.

З відтиску штемпеля поштового відділення зв'язку на конвертах, в яких були надіслані дані постанови на адресу Підприємства, вбачається, що дата їх надіслання - 19.03.2016.

Отже, державним виконавцем фактично надіслано скаржнику постанови з порушенням строку надіслання.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною п'ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно з частиною шостою статті 24 Закону України "Про оплату праці" своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За правилами статті 52 Закону забороняється накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Частинами першою і другою статті 57 Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до наданих скаржником документів за рахунком №2, відкритому у Сумському обласному управлінні ПАТ «Державний ощадний банк України» здійснюються виплати заробітної плати працівникам Підприємства.

Таким чином, враховуючи те, що рахунок № 2 має спеціальний режим використання - для виплати заробітної плати, а тому накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на вказаному рахунку, порушує права та охоронювані законом інтереси працівників Підприємства, які обмежені у праві на отримання коштів з даного рахунку з моменту їх арешту, то господарський суд вважає за необхідне задовольнити скаргу в частині визнання дій державного виконавця Відділу щодо постанови про арешт коштів боржника від 09.03.2016, винесеної Відділом в частині накладення арешту на грошові кошти Підприємства, що знаходяться на рахунку №2, відкритому у Сумському обласному управлінні ПАТ «Державний ощадний банк України», незаконними; визнати недійсною постанову про арешт коштів боржника від 09.03.2016 у частині накладення арешту на грошові кошти на рахунку №2.

Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець не подав суду документального підтвердження вчинення ним всіх належних дій спрямованих на виконання рішення суду.

В абзаці третьому пункту 9.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (далі - Постанова № 9) вказано, що якщо ж обов'язок органу Державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв'язку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

У пункті 9.13 Постанови № 9 зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З огляду на викладене, скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Частиною третьою статті 1212 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

За таких обставин, керуючись статтями 86, 1212 ГПК України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Скаргу державного підприємства "Укрліктрави" на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління у м. Києві з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі № 910/18092/15 задовольнити частково.

2. Визнати дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління у м. Києві з накладення арешту на грошові кошти державного підприємства "Укрліктрави", що знаходяться на рахунку №2, відкритому у Сумському обласному управлінні публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" незаконними.

3. Визнати недійсною постанову від 09.03.2016 про арешт коштів боржника у частині накладення арешту на грошові кошти державного підприємства "Укрліктрави", що знаходяться на рахунку №2, відкритому у Сумському обласному управлінні публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та призначеному для виплат заробітної плати.

4. У задоволенні решти вимог скарги державного підприємства "Укрліктрави" на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління у м. Києві відмовити.

5. Копію ухвали надіслати учасникам процесу, що не були присутні у судовому засіданні, відповідно до ст. 87 ГПК України.

Суддя І.Д. Курдельчук