РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016Справа №910/7447/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІВЕР 21 ЛТД"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення штрафних санкцій

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Вербицький Я.В. за довіреністю № б/н від 18.04.2016

від відповідача: Мартинюк Є.В. за довіреністю № 20 від 25.04.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІВЕР 21 ЛТД" (далі - позивач або Клієнт) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" (далі - відповідач або Банк) про:

- зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" виконати платіжні доручення:

- від 1 квітня 2016 року №119 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувач: ТОВ "Ланет Нетворк", банківські реквізити: ПАТ "КБ "Євробанк", МФО 380355, рахунок: №0001, сума: 150,00 грн. (сто п'ятдесят грн. 00 коп.);

- від 1 квітня 2016 року №120 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувач: ТОВ "Ланет Нетворк", банківські реквізити: ПАТ "КБ «Євробанк", МФО 380355, рахунок: №0001, сума: 600,00 грн. (шістсот грн. 00 коп.);

- від 1 квітня 2016 року №121 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувач: ф-я ПрАТ "ІДС Аква Сервіс", банківські реквізити: ПАТ "Укрексімбанк", МФО 322313, рахунок: №5297, сума: 455,88 грн. (чотириста п'ятдесят п'ять грн. 88 коп.);

- від 1 квітня 2016 року №122 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувач: ПАТ "Київенерго", банківські реквізити: Головне управління по м. Київу ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 322669, рахунок: №1, сума: 217000,00 грн.

- від 1 квітня 2016 року № 123 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувач: ПАТ "Київенерго", банківські реквізити: ПАТ "ПУМБ", МФО 334851, рахунок: №260029395, сума: 3000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.);

- від 1 квітня 2016 року № 126 на перерахування коштів з рахунку №0060, отримувач: ПП "Окко-Бізнес Контракт", банківські реквізити: ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у м. Києві, МФО 380805, рахунок: №4, сума: 9445,50 грн. (дев'ять тисяч чотириста сорок п'ять грн. 50 коп.);

- стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІВЕР 21 ЛТД" пеню в розмірі 3921,07 грн. (три тисячі дев'ятсот двадцять одна грн. 07 коп.).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем всупереч умов Договору № 1998/110060 банківського рахунку юридичної особи від 03.05.2012 (далі - Договір банківського рахунку) та вимог чинного законодавства України не були виконані надані позивачем до Банку через систему "Клієнт-банк" платіжні доручення №№ 119-123, № 126 від 01.04.2016 на загальну суму 230651,38 грн. та не було проведено договірне списання на вказані в цих платіжних дорученнях суми. На твердження позивача, обов'язок Банку виконати переказ за платіжними дорученнями не є майновим зобов'язанням, а є зобов'язанням виконати дії з розрахунково-касового обслуговування Клієнта шляхом перерахування коштів Клієнта на підставі платіжного доручення. При цьому позивач вважає, що клієнт неплатоспроможного банку не є його "кредитором" у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому обмеження частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на нього не розповсюджуються.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 порушено провадження у справі № 910/7447/16 та призначено розгляд справи на 19.05.2016 о 09:40 год.

18.05.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Зокрема, у поданому відзиві на позов відповідач не заперечував, що перекази за наданими позивачем до Банку через систему "Клієнт-банк" платіжними дорученнями №№ 119-132, 126 від 01.04.2016 на загальну суму 230651,38 грн. не були проведені Банком, а самі платіжні доручення було повернуто позивачу без виконання з вини Банку. Водночас, відповідач зазначив, що у Банку з 05.04.2016 було запроваджено тимчасову адміністрацію, у зв'язку з чим правовідносини між Банком та позивачем регулюються не тільки положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України і умовами Договору № 1998/110060 банківського рахунку юридичної особи від 03.05.2012, а й положеннями Закону України "Про банки та банківську діяльність" та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який відповідно є спеціальним законом у спірних правовідносинах. Виходячи з аналізу положень наведеного закону, відповідач зазначає, що позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому не можуть бути задоволені вимоги позивача до відповідача (в т.ч. спірні за даним позовом) під час запровадження у Банку тимчасової адміністрації.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 19.05.2016, з'явився.

В судове засідання, призначене на 19.05.2016, представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 25.04.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Враховуючи нез'явлення представника позивача в судове засідання, невиконання останнім вимог ухвали суду від 25.04.2016 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 19.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 відкладено розгляд справи на 30.05.2016 об 11:00 год.

В судове засідання, призначене на 30.05.2016, представники позивача та відповідача з'явились.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 30.05.2016, подав клопотання про залучення документів до матеріалів справи, а саме виписки по рахунку позивача за період з 01.04.2016 по 12.04.2016.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 30.05.2016, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 30.05.2016, надав усні заперечення проти заявлених позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 30.05.2016 здійснювався розгляд справи по суті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 30.05.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.05.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІВЕР 21 ЛТД" (Клієнт, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (Банк, відповідач) було укладено Договір №1998/110060 банківського рахунку юридичної особи (далі - Договір).

Пунктом 1.1 наведеного Договору передбачено, що Банк відкриває Клієнту поточний (і) рахунок (и) відповідно до Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", затвердженої Постановою Правління Національного Банку України №492 від 12.11.2003 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, надає комісійні послуги згідно з нормативно-правовими актами НБУ, чинним законодавством України, внутрішніми правилами та процедурами Банку.

Відповідно до п. 2.1 Договору Банк зобов'язується, зокрема, забезпечувати збереження коштів Клієнта на його рахунках; належним чином виконувати комплексне обслуговування Клієнта відповідно до умов цього Договору та "Тарифів ПАТ "КБ "Хрещатик" у відповідності до тарифного пакету "Стандартний тарифний план"; своєчасно здійснювати розрахункові операції Клієнта відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ; обслуговувати Клієнта в межах режиму роботи для розрахунково-касового обслуговування клієнтів, визначеного Банком; забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунок Клієнта.

Згідно з п.п. 2.4.1 п. 2.4 Договору, Клієнт має право надавати до Банку розрахункові документи у паперовому, а у разі роботи в системі "Клієнт- Банк" у електронному вигляді, та здійснювати розрахункові операції за допомогою платіжних інструментів, зокрема, платіжного доручення.

Відповідно до п.п. 2.4.2 п. 2.4 Договору Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства за винятком випадків, передбачених законодавством.

Як визначено у п. 3.1 Договору, за несвоєчасне (пізніше наступного операційного дня після отримання відповідного документа) чи неправильне списання з вини Банку суми з рахунку Клієнта, а також за несвоєчасне та неправильне зарахування суми, яка належить власнику рахунку, Банк несе відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Пунктами 9.1, 9.2, 9.3 Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання; якщо за 30 днів до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін письмово не заявить про його припинення, Договір вважається продовженим на діючих умовах на невизначений строк. Кожна із сторін Договору, продовженого на невизначений строк, може відмовитись від Договору у будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за 30 днів; дія Договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Станом на час розгляду справи даний Договір банківського рахунку юридичної особи є чинним, у передбаченому Договором порядку не припинявся та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

28.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІВЕР 21 ЛТД" (Клієнт, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (Банк, відповідач) було укладено Договір №447-110060/КБ про надання ПАТ "КБ "Хрещатик" послуг в системі "Клієнт-Банк" (далі - Договір про надання послуг в системі "Клієнт-Банк").

Пунктом 1.1 наведеного Договору передбачено, що Клієнт доручає, а Банк бере на себе зобов'язання по забезпеченню виконання умов розрахункового обслуговування Клієнта у відповідності з Договором №1998/110060 банківського рахунку юридичної особи від 03.05.2012 року з використанням системи електронних платежів програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк" (далі - ПТК "Клієнт- Банк")

Згідно п. 1.2 Договору про надання послуг в системі "Клієнт-Банк", в ПТК "Клієнт-Банк" розрахунковим документом, що змінює відповідний паперовий документ, є електронний розрахунковий документ (далі - ЕРД), який використовується як підстава для проведення фінансових операцій, а відповідно до п. 1.3 - сторони визнають юридичну чинність платежів, здійснених за допомогою ПТК "Клієнт-Банк" і їх рівну юридичну чинність із платежами, здійсненими з використанням розрахункових документів на паперових носіях.

Відповідно до п.п. 2.1.3 п. 2.1 Договору про надання послуг в системі "Клієнт-Банк" Банк зобов'язується здійснювати операції по рахунку Клієнта на підставі ЕРЖ, які прийняті по телекомунікаційним каналам зв'язку в електронному вигляді, в межах залишку коштів на його рахунку.

Згідно з п.п. 10.1, 10.2 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 28.01.2015 року. Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін письмово не заявить про припинення його дії, Договір вважається продовженим на діючих умовах на невизначений термін.

Станом на час розгляду справи даний Договір банківського рахунку юридичної особи є чинним, у передбаченому Договором порядку не припинявся та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІВЕР 21 ЛТД" (позивач) засобами дистанційного розрахункового обслуговування (через систему "Клієнт-Банк") надіслало ПАТ "КБ "Хрещатик" (відповідачу) розпорядження на перерахування коштів згідно платіжного доручення №119 від 01.04.2016 року на суму 150,00 грн., згідно платіжного доручення №120 від 01.04.2016 року на суму 600,00 грн., згідно платіжного доручення №121 від 01.04.2016 року на суму 455,88 грн., згідно платіжного доручення №122 від 01.04.2016 року на суму 217000,00 грн., згідно платіжного доручення №123 від 01.04.2016 року на суму 3000,00 грн., згідно платіжного доручення №126 від 01.04.2016 року на суму 9445,50 грн., а всього на суму 230651,38 грн., протягом операційного часу роботи Банку, що підтверджується реєстром відправлених документів за 01.04.2016 по рахунку №0060.

Згідно доданої до позовної заяви банківської виписки по рахунку №0060 за період з 01.04.2016 по 01.04.2016 підтверджується, що залишок коштів на вказаному рахунку позивача №0060 становив 244641,21 грн., а отже, був достатнім для виконання Банком вищезазначених платіжних доручень позивача.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву той факт, що перекази за вказаними платіжними дорученнями №№ 119-123, № 126 від 01.04.2016 не були проведені Банком, а самі платіжні доручення було повернуто Клієнту без виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що зобов'язання між сторонами виникли, зокрема, з Договору № 1998/110060 банківського рахунку юридичної особи від 03.05.2012, що за своєю природою є договором банківського рахунку.

Нормами статті 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина 1 наведеної статті).

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (частина 2 статті 1066 ЦК України).

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (частина 3 статті 1066 ЦК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно частини третьої наведеної статі, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 2.1 Договору Банк зобов'язувався, зокрема, належним чином виконувати комплексне обслуговування Клієнта відповідно до умов цього Договору та "Тарифів ПАТ "КБ "Хрещатик"; своєчасно здійснювати розрахункові операції Клієнта відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ.

Відповідно до п. 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Також, відповідно до пункту 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22 (із змінами і доповненнями), розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші, ніж встановлені в абзаці першому цього пункту, строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Статтею 1074 ЦК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 18.05.2010 №2258-VI, від 04.11.2010 №2677-VI, №1702- VIІ від 14.10.2014) встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Судом враховано, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ «ХРЕЩАТИК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 № 560, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно.

Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" Костенка Ігоря Івановича з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно.

Вказана інформація міститься на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб всесвітньої мережі Інтернет (http://www.fg.gov.ua), та відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є загальновідомою та не потребує доказування.

Таким чином, станом на момент розгляду даного спору господарським судом, у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як вище зазначалось, згідно частини 1 статті 1074 ЦК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 18.05.2010 №2258-VI, від 04.11.2010 №2677-VI, №1702- VIІ від 14.10.2014) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Отже, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 наведеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Суд бере до уваги, що пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в чинній редакції) термін "вкладник" у цьому Законі вживається у значені "фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

А тому, враховуючи наведену норму, юридичні особи (а отже, позивач) не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону.

Водночас, згідно пункту 5-4 статті 2 зазначеного Закону під поняттям "кредитор" розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень та положень статті 509 ЦК України, позивач є кредитором банку за Договором №1998/110060 банківського рахунку юридичної особи від 03.05.2012, на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому вимога позивача про виконання відповідачем спірних платіжних доручень №№ 119-123, № 126 від 01.04.2016, є саме вимогою кредитора та не може бути виконана відповідачем у силу зазначеної норми, у зв'язку із запровадженням у останнього тимчасової адміністрації.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №3-24гс15, від 01.04.2015 у справі №3-25гс15, від 20.05.2015 у справі №3-106гс15, від 27.05.2015 у справі № 3-217гс15.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Зважаючи на наведене, суд відхиляє доводи позивача, викладені ним у позовній заяві, зокрема, стосовно того, що клієнт неплатоспроможного банку не є його "кредитором" у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та не розповсюдження на нього обмежень частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, з урахуванням наведених обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача як в частині його вимог про виконання відповідачем спірних платіжних доручень №№ 119-123, № 126 від 01.04.2016, так і в частині вимог про стягнення з відповідача 3921,07 грн. пені.

Отже, у позові належить відмовити повністю.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Судовий збір відповідно до приписів статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 22, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.05.2016

Суддя Гумега О.В.