РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Справа № 924/1991/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинської Д.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 12, від 11.01.2016р.

відповідача - представник не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 підприємства "Сантехсен плюс" Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю "Імотексен Плюс" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 03.03.2016 р. у справі № 924/1991/15 (Суддя І.В. Заярнюк)

за позовом ОСОБА_2 підприємства "Сантехсен плюс" Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю "Імотексен Плюс"

до відповідача ОСОБА_3 митниці Державної фіскальної служби України

про стягнення 14723,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Сантехсен плюс" Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю "Імотексен Плюс" (надалі - Позивач) звернулось з позовом до ОСОБА_3 митниці Державної фіскальної служби України ( надалі-Відповідач) про стягнення 14723,61 грн.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 3 березня 2016 року у справі № 924/1991/15 ( а.с. 76 -78) провадження у справі № 924/1991/15 припинено.

Не погоджуючись із даною ухвалою Позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 84-89) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали ОСОБА_2 підприємству "Сантехсен плюс" Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю "Імотексен Плюс", ухвалу господарського суду Хмельницької області від 3 березня 2016 року у справі № 924/1991/15 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу скаржник обґрунтовує тим, що вказане рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Підставою припинення провадження справи відповідно до ухвали господасрького суду Хмельницької області від 3 березня 2016 року є наявність публічно-правових відносин між Дочірнім підприємством" Сантехсен плюс" Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю "Імотексен Плюс" та ОСОБА_3 митницею Державної фіскальної служби України (враховуючи її організаційно-правову форму), однак предметом спірних правовідносин у даній справі є стягнення з ОСОБА_3 митниці Державної фіскальної служби України набутої без достатньої правовї підстави фінансової гарнатії в розмірі 14723,61 грн. на користь ОСОБА_2 підприємства "Сантехсен плюс" Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю "Імотексен Плюс".

Ухвалою апеляційного господарського суду від 28 квітня 2016 року ( а.с. 83) апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства "Сантехсен плюс" Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю "Імотексен Плюс" прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В., суддя Гулова А.Г.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді (суддя - доповідач) Петухова М.Г. та суддів- членів колегії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відпустці, автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/1991/15 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою від 6 травня 2016 року ( а.с. 99-100) розгляд апеляційної скарги призначено на 12 травня 2016 року на 10 годин 30 хвилин.

В судовому засіданні від 12 травня 2016 року представник Позивача ОСОБА_1, апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі та надала пояснення в обгрунтування своєї правової позиції.

Представник відповідача ОСОБА_3 митниці Державної фіскальної служби України не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомленні належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, проте надіслав відзив на апеляційну скаргу (а.с. 102-104), в якому заперечив вимоги апеляційної скарги, оскільки вважає, що посилання скаржника є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв"язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

Справи, що підвідомчі господарським судам визначені ст.12 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У правовому спорі, підвідомчому адміністративному суду, обов"язково присутній суб"єкт владних повноважень, який здійснює покладені на нього чинним законодавством завдання та функції (функції державного управління, державного регулювання, функції сервісно-обслуговуючого змісту, загальноорганізаційного змісту, здійснення заходів адміністративно-примусового змісту, укладання та виконання адміністративних договорів), які є основним змістом його діяльності.

Статтею 546 Митного кодексу України (далі - МКУ) визначено, що митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів. До таких завдань належить, зокрема, забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, застосування заходів щодо їх примусового стягнення у межах повноважень, визначених цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими актами законодавства України, організація застосування гарантій забезпечення сплати митних платежів, взаємодія з банківськими установами та незалежними фінансовими посередниками, що надають такі гарантії (стаття 544 МКУ).

Встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №21599879 від 06.01.2016р. ОСОБА_3 митниця ДФС за організаційно-правовою формою - орган державної влади.

Відповідно до пункту 27 частини першої статті 4 МКУ до митних платежів належать: а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Згідно з частиною третьою статті 52 МКУ передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право, зокрема, на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що у червні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Імотексен Плюс» здійснювало поставку товару на адресу ОСОБА_2 підприємства «Сантехсен плюс» Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю «Імотексен Плюс» згідно контракту №04/04 від 15 квітня 2013 року.

21 червня 2013 року Дочірнім підприємством «Сантехсен плюс» Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю «Імотексен Плюс» подано митну декларацію за формою 2-МД №400010000/2013/002052.

25 червня 2013 року при митному оформленні партії товару ОСОБА_3 митницею прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №400010000/2013/000003/1, на підставі якого оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2013/00008, у якій зазначено наступні причини відмови у прийнятті митної декларації: у зв'язку з ненаданням митним брокером документів, що підтверджують складові митної вартості та прийняттям рішення про коригування заявленої митної вартості.

26 червня 2013 року відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, Дочірнім підприємством «Сантехсен плюс» Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю «Імотексен Плюс» подано митну декларацію за формою 2-МД №400010000/2013/002102 для проведення митного оформлення товару, в оформленні якого відмовлено, та випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання у розмірі 14723,61 грн.

Позивач у даній справі не погодився з діями відповідача та звернувся в суд адміністративної юрисдикції з вимогою про скасування рішення митниці від 25.06.2013р. про коригування митної вартості товарів та визнання протиправною відмову митниці у скасуванні рішення про коригування митної вартості товарів від 25.06.2013р.

Постановою ОСОБА_3 окружного адміністратиного суду у справі № 822/4694/13-а від 10.01.2014р., яка залишена без змін Вінницьким апеляційним адміністративним судом (ухвала від 25.02.2014р.) та Вищим адміністративним судом (ухвала від 17.03.2015р.), адміністративний позов задоволено, визнано протиправною відмову ОСОБА_3 митниці Міндоходів у скасуванні рішення про коригування митної вартості товарів від 25.06.2013р.; визнано протиправним та скасовано рішення ОСОБА_3 митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації від 25.06.2013р.

Позивач звернувся з господарський суд з позовом про стягнення 14723,61 грн. фінансової гарантії, визначаючи дані судові рішення підставою позовних вимог, покликаючись при цьому на ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до п. 1. ч. 1. ст. 306 Митного кодексу України, фінансова гарантія - це спосіб забезпечення сплати митних платежів.

Забезпечення сплати митних платежів фінансовою гарантією здійснюється у таких формах: 1) надання фінансової гарантії, виданої гарантом (гарантія, що надається у вигляді документа); 2) внесення коштів на відповідний рахунок або в касу органу доходів і зборів (грошова застава) (ст. 309 Митного кодексу України).

Згідно з ч. 8, 9 ст. 313 Митного кодексу України при невиконанні зобов'язання, забезпеченого грошовою заставою, сума митних платежів, що підлягає сплаті, перераховується до державного бюджету із сум грошової застави. Порядок внесення грошової застави та її повернення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина третя статті 301 Митного кодексу України).

Алгоритм дій державних органів щодо повернення платникам податків, зокрема, митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, врегульовано Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України (далі ДМСУ) від 20 липня 2007 року № 618 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364).

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ цього Порядку для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером субєкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

На час виникнення спору взаємовідносини територіальних органів Міндоходів (далі органи Міндоходів) з місцевими фінансовими органами та територіальними органами ДКСУ в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобовязань врегульовані Порядком взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобовязань, затвердженим спільним наказом Міндоходів і Міністерства фінансів України від 30 грудня 2013 року № 882/1188 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 січня 2014 року за № 146/24923).

За змістом пунктів 5, 7, 10 Порядку взаємодії повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобовязань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється у визначеному законодавством порядку органом ДКСУ на підставі отриманого від органу Міндоходів висновку, погодженого місцевим фінансовим органом.

Орган Міндоходів несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі висновку органу ДКСУ для виконання (пункт 8 Порядку взаємодії).

Отже, митниця зобов"язана дотримати процедурних обовязків щодо алгоритму дій, покладених на неї зазначеними вище порядками. А тому митниця в даних правовідносинах здійснює владні управлінські функції щодо позивача, а спір, який виник має ознаки справи адміністративної юрисдикції.

Щодо характеру спірних правовідносин та підстав, визначених позивачем у позові (скасування рішення митниці щодо коригування вартості товару), колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Скасування судом рішення про коригування митної вартості товарів не означає автоматичного визнання митної вартості, заявленої декларантом.

Верховний Суд України у своїй практиці (постанови від 07.09.2012 р., 17.12.2013 р. та 15.04.2014 р.) зазначає, що визначення митної вартості товарів є виключною компетенцією митниці. Якщо суд постановляє рішення про стягнення надміру сплачених митних платежів, він фактично визначає митну вартість ввезеного товару, чим підміняє митний орган.

Отже, з моменту скасування судом рішення митниці про коригування митної вартості товарів питання правильності визначення митної вартості залишається неврегульованим, у зв"язку з чим митниця повинна прийняти відповідне рішення.

Зазначене вказує на те, що питання повернення фінансової гарантії, про що просить позивач, не може регулюватися цивільним законодавством, зокрема ст. 1212 ЦК України, оскільки сплачені позивачем кошти є забезпеченням сплати митних платежів та стають такими платежами після 90 денного строку їх дії. Окрім того, відповідач не може вважатися особою, яка безпідставно набула і зберегла у себе майно, оскільки кошти зараховуються до держбюджету та підлягають поверненню у спосіб, визначений порядком їх повернення.

Статтею 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується.

Згідно до статті 4 Господарського кодексу України не є предметом регулювання цього Кодексу адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.

А відтак, колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на те, що заявляючи вимогу про стягнення безпідставно отриманих коштів фінансової гарантії, позивач фактично ставить вимогу про примусове повернення частини вже перерахованого до Державного бюджету митного збору, що засвідчує наявність публічно-правових відносин. Беручи до уваги особливий порядок та умови повернення сплачених коштів, враховуючи організаційно-правову форму відповідача, суд вважає, що провадження у справі підлягає припиненню відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у звязку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції.

Щодо судових витрат, то суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст.. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства "Сантехсен плюс" Чеського Товариства з обмеженою відповідальністю "Імотексен Плюс" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 03.03.2016 р. у справі № 924/1991/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Хмельницької області від 03.03.2016 р. у справі № 924/1991/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/1991/15 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.