ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Справа № 922/6505/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 16.05.2014 року);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 05.01.2016 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№1182Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 11.04.2016 року у справі №922/6505/15,

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків;

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Харків;

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить визнати договір від 10.10.2011 року про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01 січня 2008 року удаваним правочином позики та стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 883 803,63 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує невиконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (відповідачем) зобовязань за договором від 10.10.2011 р. про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 р. та ст.ст. 235, 1046, 1047 ЦК України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.04.2016 року у справі №922/6505/15 (суддя Лаврова Л.С.) в позові відмовлено повністю.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.04.2016 року у справі №922/6505/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Витрати по сплати судового збору за подання апеляційної скарги просить покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 16.05.2016 року.

16.05.2016 року представник відповідача надав заперечення на апеляційну скаргу (Вх.№4911), в яких зазначає, що твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, а рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

В судовому засіданні 16.05.2016 року було оголошено перерву до 30.05.2016 року.

В судовому засіданні 30.05.2016 року представник позивача зазначив що підтримує апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Представник відповідача заперечує проти апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

01.01.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди нерухомого майна № 2, за яким орендодавець (позивач) зобовязався передати, а орендар (відповідач) прийняти в строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху № 39-53 загальною площею 243,8 кв.м, що знаходяться в будівлі літ А-9 за адресою: м. Харків, проспект Фрунзе, 26.

10.10.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 1.01.2008 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.02.2015 р. по справі №922/1592/14 відмовлено позивачу у позові до відповідача про стягнення заборгованості за договором від 10.10.2011 року про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 р. через відсутність заборгованості.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 р. по справі № 922/1592/14 рішення господарського суду Харківської області від 25.02.2015 р. у справі № 922/1592/14 залишено без змін, у задоволенні апеляційної скарги позивачу по даній справі відмовлено.

Позивач звертаючись до суду по даній справі вказує на той факт, що 10.10.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений не договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 1.01.2008 р., а окремий договір позики, а вказаний договір, на думку позивача, має характер удаваного правочину, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, тобто насправді, вказує позивач, між сторонами був укладений договір позики, на підставі якого відповідач узяв у позивача гроші та зобовязався їх повернути до 01.05.2012 року.

Однак, як встановлено господарськими судами по справі № 922/1592/14, копії яких надані позивачем до матеріалів справи, про що саме стверджував позивач по даній справі при розгляді справи № 922/1592/14, 10.10.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 р. згідно якого станом на 01.09.2011 року у орендаря (відповідача) перед орендодавцем (позивачем) виникла заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року у розмірі 300000,00 грн., яку орендар зобовязався погасити на умовах цього договору про взаєморозрахунки до 01.05.2012 року. Крім того, відповідно до п. 2 договору керуючись ст. ст. 524, 533 ЦК України сторони визначили грошовий еквівалент зобовязання орендаря по погашенню заборгованості в сумі 300000,00 грн. в іноземній валюті доларах США, які станом на 10.10.2011 року за курсом НБУ складає 797,276 грн. за 100 доларів США, становить 37628,40 доларів США.

Відповідно до п. 3 договору у випадку зміни офіційного курсу НБУ долара США орендар зобовязаний виконати своє грошове зобовязання в гривнях по курсу НБУ на день виконання зобовязань.

Але, господарські суди при вирішенні справи №922/1592/14 прийшли до висновку, що договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаний 10.10.2011 року на який посилався позивач, як на підставу заявлених позовних вимог, визначає наявність заборгованості у відповідача перед позивачем, якої взагалі не існувало на момент підписання, що вказує на той факт, що позивачем не надано належних доказів обґрунтованості та правомірності заявлених вимог, крім того суди прийшли до висновку, що наведені позивачем доводи нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, в звязку з чим у позовних вимогах позивачу до відповідача було відмовлено.

Крім того, господарськими судами при вирішенні справи № 922/1592/14 не виявлено правочин, а саме договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаний 10.10.2011 року удаваним, та таким, що має ознаки договору позики. Відповідач при вирішенні справи №922/1592/14 також не наполягав на удаваність правочину, та на те, що між сторонами склались за договором про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаним 10.10.2011 року будь-які інші правові відносини.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, що в силу приписів статті 35 ГПК України суд при розгляді цієї справи не вправі ставити під сумнів обставини, встановлені рішенням судів у іншій господарській справі, що набрало законної сили, у якої брали участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини, а саме встановлювати удаваність договору про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаним 10.10.2011 року, та визнавати його при даному розгляді справи договором позики, коли при вирішенні іншої господарської справи, рішення по якої вже набрали законної сили, господарські суди прийшли до іншого висновку та не знайшли того факту, що вказаний правочин є удаваним, та сторони по справі мали на увазі інший правочин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є реальним і вважається укладеним саме з моменту передачі грошей або речей, що є предметом позики, позичальник стає їх власником. Предметом договору можуть бути гроші або інші замінні речі, визначені родовими ознаками.

Зі спірного договору про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаним 10.10.2011 року не вбачається, що відповідач щось отримав від позивача на виконання цього договору, крім того, як вже встановлено господарськими судами при вирішенні справи №922/1592/14 відсутність на момент укладення спірного правочину будь-якого боргу за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року. Суд вказує, що договір позики міг виступати новацію до договору оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року, у разі існування будь-якої заборгованості з оренди за певний період, або договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаний 10.10.2011 року мав ознаки окремого договору позики, у разі наявності доказів отримання відповідачем від позивача будь-яких грошей або речей не повязаних з договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року.

Виходячи з цього, господарські суди при вирішенні справи №922/1592/14 правомірно не могли прийти до висновку, що договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаний 10.10.2011 року має ознаки удаваності, та є договором позики.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо безпідставності позовних вимог про визнання спірного договору удаваним право чином позики та про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 10.10.2011 р. про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 р. як по договору надання позики.

Безпідставними є твердження позивача в апеляційній скарзі, що суд не звернув увагу, що даний позов подано з інших підстав, порівняно з позовом поданим у справі №922/1592/14, оскільки висновки щодо підстав позову по даній справі та по справі №922/1592/14 прямо вказані в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Також необґрунтованими є доводи апелянта, що місцевий суд неправомірно застосував статтю 35 ГПК України, оскільки суд начебто не досліджував обставини даної справи, а лише посилався на постановлені рішення у справі №922/1592/14.

При розгляді справи №922/1592/14 було встановлено певну обставин відносно відсутності ознак удаваності спірного договору про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаний 10.10.2011 року.

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд першої інстанції правомірно прийняв до уваги судові рішення у справі №922/1592/14 та встановлені у них факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

Всі інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються висновками, викладеними в оскаржуваному рішенні та вже досліджувались судом першої інстанції, з чим повністю погоджується судова колегія апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а господарським судом першої інстанції правильно оцінені обставини справи, у звязку з чим підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги позивача колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 33, 43, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.04.2016 року у справі №922/6505/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 01.06.2016 р.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.