РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016Справа №910/1499/16

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Свіженька-Мілк"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь",

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

про включення вимог до реєстру кредиторів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Жмінка І.В. - за довіреністю від 20.10.2015 року;

від відповідача-1: не з'явились;

від відповідача-2: не з'явились.

В судовому засіданні 16 березня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Свіженька-Мілк" (позивач) до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (відповідач-1) та Фонду гарантування вкладів фізичних в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (відповідач-2) про визнання причин пропущення строку щодо звернення з кредиторськими вимогами поважними, поновлення строку звернення з кредиторськими вимогами, включення кредиторських вимог у розмірі 30 000,00 грн. до реєстру вимог кредиторів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк звернення з кредиторськими вимогами пропущено через хворобу директора.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/1499/16. Розгляд справи призначено на 16.03.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (банк) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Свіженька-Мілк» (клієнт) (разом - сторони) укладено Договір банківського рахунку № 11575-43/12-170035 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній та іноземній валютах, в банківських металах та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов Договору, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банка в розмірі, встановленому договором.

Позивач стверджує, що ним з поважних причин, а саме через хворобу директора, пропущено строк звернення із кредиторськими вимогами, у зв'язку із чим причини пропущення такого строку підлягають визнанню поважними, строк звернення з кредиторськими вимогами підлягає поновленню, кредиторські вимоги у розмірі 30 000,00 грн. включенню до реєстру вимог кредиторів.

Відповідач у відзиві вказав, що позивач в строки, передбачені ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з кредиторськими вимогами не звертався, у зв'язку із чим такі вимоги є погашеними.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, 12.02.2015 року між сторонами укладено Договір банківського рахунку № 11575-43/12-170035, відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній та іноземній валютах, в банківських металах та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов Договору, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банка в розмірі, встановленому договором.

На рахунок позивача третьою особою було перераховано 30 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Заставнівського районного управління юстиції від 24.02.2015 року у ВП № 45828035 накладено арешт на грошові кошти позивача у межах суми 1 204 953,26 грн.

Позивач звернувся до відповідача із листом № 26 від 28.09.2015 року, у якому просив повернути 30 000,00 грн., які знаходяться на поточному рахунку.

На звернення позивача відповідачем направлено лист № 9732/14 від 30.10.2015 року, яким повідомлено про відсутність підстав для включення вимог до реєстру кредиторів, оскільки позивач пропустив строк, передбачений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - з 23.07.2015 року по 25.08.2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.03.2015 прийнято рішення № 61 про запровадження з 20.03.2015 по 19.06.2015 тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Київська Русь" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 16.07.2015 роу № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17.07.2015 № 138, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь".

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua), тому у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам ПАТ "Банк "Київська Русь" опубліковано в газеті "Голос України" 23.07.2015 року за № 131 (6135).

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; 8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

За ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що позивач відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строків звернення із вимогами кредитора не дотримав, підстави для включення вимог останнього до реєстру акцептованих вимог кредиторів відсутні.

При цьому, суд надає критичної оцінки посиланням позивача на хворобу директора, як на підставу визнання причин пропущення строку щодо звернення з кредиторськими вимогами поважними та, як наслідок, поновлення строку звернення з відповідними кредиторськими вимогами, оскільки директор не був позбавлений права, у передбаченому законом порядку, надати повноваження на вчинення відповідних дій іншій особі. Крім того, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено можливості поновлення строку звернення з кредиторськими вимогами.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати, відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію даного рішення направити відповідачам у справі № 910/1499/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.03.2016 року.

Суддя Цюкало Ю.В.