ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Справа № 917/186/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Тихий П.В.

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 28 квітня 2016 року,

відповідача- Деркач І.В., довіреність від 01 серпня 2014 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1379 П/1-42) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 25 квітня 2016 року у справі № 917/186/16

за позовом ТОВ "Україна",

до ТОВ "Лозівський молочний завод" ,

про стягнення 875 689,15 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25 квітня 2016 року у справі № 917/186/16 (суддя Гетя Н.Г.) зупинено провадження у справі №917/186/16. Зобов'язано учасників процесу повідомити господарський суд Полтавської області про результати розгляду справи № 530/558/16-ц та про набрання законної сили рішенням по вказаній справі.

Позивач з вказаною ухвалою суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати.

30 травня 2016 року від ТОВ "Лозівський молочний завод" надійшов відзив (вх.№5454).

30 травня 2016 року від ТОВ "Україна" надійшли письмові пояснення по справі (вх.№5471).

У судове засідання, яке відбулось 30 травня 2016 року, з'явились належні представники сторін, які підтримали свої правові вимоги по справі.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

До господарського суду Полтавської області звернулось ТОВ "Україна" про стягнення з ТОВ "Лозівський молочний завод" 1248718,21 грн. заборгованості за договором поставки № 0104-1 від 01 квітня 2015 року з яких: 875 389,15 грн. основної заборгованості; 284137,51 грн. пені; 16363,69 грн. 3 % річних; 72827,86 грн. інфляційне збільшення.

22 квітня 2016 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання № 531 про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що ухвалою Зіньковського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2016 року відкрито провадження у справі № 530/558/16-ц за позовом ТОВ "Лозівський молочний завод" до ТОВ "Україна", ОСОБА_2 про визнання договору поставки недійсним, а оскільки правовою підставою звернення до суду ТОВ "Україна" з позовом про стягнення 1248718,21 грн. з ТОВ "Лозівський молочний завод" у справі № 917/186/16 є саме вказаний договір, то розгляд справи № 530/558/16-ц, на думку ТОВ "Лозівський молочний завод", може суттєво вплинути на права та обов'язки сторін по даній справі.

Зупиняючи провадження у даній справі місцевий господарський суд наголосив, що підставою позову у справі № 917/186/16 є неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним 01 квітня 2015 року між сторонами договором поставки товарів № 0104-1, а у провадженні Зіньковського районного суду Полтавської області розглядається справа № 530/558/16-ц за позовом ТОВ "Лозівський молочний завод" до ТОВ "Україна", ОСОБА_2 про визнання недійсним вищевказаного договору. На підставі наведеного суд дійшов до висновку про неможливість розгляду справи №917/186/16 до вирішення пов'язаної з нею справи № 530/558/16-ц та необхідність зупинення розгляду справи.

Не погоджуючись з такою позицією суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що розгляд Зіньковським районним судом Полтавської області справа № 530/558/16-ц за позовом ТОВ "Лозівський молочний завод" до ТОВ "Україна", ОСОБА_2 про визнання недійсним вищевказаного договору не виключає можливість самостійного дослідження господарським судом правомірності укладення даної угоди, як правової підстави стягнення суми заборгованості.

Перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі 917/186/16 з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, про що виносить ухвалу.

Зазначена норма визначає сукупність обставин, за наявністю яких суддя зобов'язаний зупинити провадження у справі. За змістом вказаної для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку з'ясовує як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом і чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування ч. 1 ст. 79 ГПК України.

У п. 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини 3 і 4 ст. 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду позовних вимог є стягнення заборгованості за договором поставки № 0104-1 від 01 квітня 2015 року, який на момент звернення позивача з даним позовом до господарського суду є дійсним.

В статті 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплено презумпцію правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи із предмету, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про стягнення заборгованості за договором поставки, суд першої інстанції мав можливість встановити і відповідні обставини його укладення, як то: підписання сторонами та скріплення їх печатками, досягнення згоди з усіх істотних умов договору, тобто встановити, чи є такий договір укладеним та чинним на час розгляду спору тощо, використовуючи за необхідності і права, передбачені ст. 83 ГПК України.

Аналогічна позиція викладена Вищим господарським судом України в постановах від 08 квітня 2015 року у справі № 922/4266/14, від 10 лютого 2016 року у справі № 909/960/15, від 20 січня 2016 року у справі № 918/1164/15.

З огляду на наведене, розгляд Зіньковським районним судом Полтавської області справи № 530/558/16-ц не може бути перешкодою для встановлення і з'ясування відповідно до ст. 43 ГПК України істотних обставин у справі №917/186/16, в якій предметом спору є стягнення заборгованості за договором, а позовні вимоги ґрунтуються на зобовязальних відносинах на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 0104-1 від 01 квітня 2015 року

Відтак, вирішення спору у справі № 530/558/16-ц не може бути перешкодою для встановлення всіх істотних обставин у даній справі № 917/186/16 у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України.

Також, варто відзначити, що в разі окремого вирішення справи № 530/558/16-ц та справи № 917/186/16, сторони не позбавлені права та можливості звернутись до господарського суду з відповідною заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в порядку ст. 112 ГПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Отже, зупинення провадження у справі № 917/186/16 за відсутністю достатніх підстав є порушенням розумних строків тривалості судового провадження, що може вважатися порушенням права на справедливий і публічний розгляд справи в суді.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, в порушення норм процесуального права, не зясував повязаність зазначених справ підставою виникнення спірних правовідносин, безпідставно зупинив провадження у справі № 917/186/16, чим зумовив і безпідставне зупинення розгляду цієї справи по суті.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги у звязку з її юридичною та фактичною обґрунтованістю і наявністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали господарського суду Полтавської області від 25 квітня 2016 року у справі № 917/186/16 з передачею справи даної справи на розгляд господарському суду Полтавської області.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49ГПК.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги з урахуванням вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 79, 99,101,102, п.2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Україна" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 25 квітня 2016 року у справі № 917/186/16 скасувати.

Справу направити до господарського суду Полтавської області для подальшого розгляду по суті.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови підписано 06 червня 2016 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя Р.А.Гетьман

Суддя П.В.Тихий