донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

30.05.2016 справа №908/287/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від17 лютого 2016 р. (повний текст рішення складений та підписаний 24.02.2016 р.)
у справі№ 908/287/16 (суддя Корсун В.Л.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя
простягнення 5 659 971,14 грн.
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення за договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.13 № 13/408-ПР індексу інфляції в розмірі 4 901 878,52 грн. та 3% річних в сумі 758 092,62 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 758 092,61 грн. 3% річних, 4 901 878,51 грн. індексу інфляції та 84 899,57 грн. судового збору.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з неправильним застосуванням матеріального права та порушенням норм процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на несвоєчасність надання позивачем відповідачу підписаних актів приймання-передачі природного газу, що в свою чергу позбавило відповідача можливості здійснити остаточний розрахунок за звітний місяць.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.03.2016р. було змінено склад судової колегії, суддю Радіонову О.О. було змінено на суддю Чернота Л.Ф.

В судовому засіданні 04.04.2016р. оголошувалась перерва до 11.04.2016р.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2016р. розгляд справи було відкладено на 30.05.2016р.

Представник позивача вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2013р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-408-ПР з додатковими угодами, за умовами п. 1.1 якого (в редакції додаткової угоди від 22.12.2014р. № 8) позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2013-2015 роках природний газ, а відповідач прийняти та оплатити газ, на умовах договору.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобовязався надати позивачу підписані та скріплені печаткою відповідача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути відповідачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно із п. 6.1. Договору (в редакції додаткової угоди від 28.04.14 № 3), оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р. і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015р. (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (п. 11. Договору в редакції додаткової угоди від 19.06.2015р. № 16).

Позивачем на виконання умов Договору протягом січня 2013 р. квітня 2014 р. поставлено природний газ на загальну суму 170 181 362,63 грн. , що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31.01.2013р. на суму 43 851 789,13 грн., від 27.12.2013р. на суму 23 744,70 грн., від 27.12.2013р. на суму 14 986,24 грн., від 27.12.2013р. на суму 12 476,60 грн., від 27.12.2013р. на суму 5 448,78 грн., від 30.06.2013р. на суму 12 227 796,86 грн., від 31.07.2013р. на суму 13 345 876,31 грн., від 31.08.2013р. на суму 10 951 051,49 грн., від 28.02.2014р. на суму 43 435 812,28 грн., від 31.03.2014р. на суму 22 819 114,32 грн., від 30.04.2014р. на суму 23 493 265,92 грн., які наявні в матеріалах справи (а.с. 37-47) та не заперечується сторонами.

За змістом ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач взяті на себе договірні зобовязання щодо проведення розрахунків виконав з порушенням строків, передбачених умовами Договору.

За порушення строків оплати позивач вимагає стягнути 4 901 878,52 грн. інфляційних за період з березня 2013 року по листопад 2014 року та 758 092,62 грн. 3% річних за період з 20.02.2013р. по 27.11.2014р.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Судовою колегією перевірено розрахунок 3% річних та визнано його частково невірним через включення до періодів нарахування сум заборгованості днів, в які проводилась їх часткова оплата. Зазначене порушення призвело до неправомірного завищення 3% річних, обґрунтований розмір яких складає 746 364,79 грн. за спірний період.

Також судова колегія не погоджується із розрахунком інфляційних за наступних підстав.

Згідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат таким вимогам не відповідає, зокрема, оскільки розрахунок проводився виходячи із сум заборгованості, що змінювались протягом одного місяця, тобто частинами, а не на суму заборгованості на останнє число місяця.

Судова колегія не приймає до уваги посилання представника позивача, що такий розрахунок не заборонений законом, оскільки, по-перше індекс інфляції визначається разом на цілий місяць та не може бути поділений за кількістю днів або тижнів, а по-друге предметом позову є вимоги щодо власності відповідача у вигляді його грошових коштів, отже задоволення зазначених вимог має базуватися лише на вимогах закону.

Крім того, в матеріалах справи наявні акти прийому-передачі газу за січень, лютий, березень, квітень 2013 року, підписані сторонами 27.12.2013р., але суми за якими також включені до розрахунку інфляційних та 3% річних, починаючи з січня-квітня 2013 року відповідно. Будь-яких письмових пояснень щодо природи цих актів та дійсного часу їх складання на вимогу судової колегії за ухвалою від 11.04.2016р. сторонами не надано. В судовому засіданні апеляційної інстанції від 11.04.2016р. представники сторін пояснили, що зазначені акти мають коригувальний характер, але докладно пояснити правомірність їх підписання наприкінці року утруднилися. За таких підстав судова колегія вважає, що розрахунок інфляційних та 3% річних за зазначеними актами на підставі ст. 625 ЦК України має проводитися починаючи з 20.01.2014р., включення зазначених сум до відповідного розрахунку раніше не базується на нормах закону та договору.

Перерахувавши розмір інфляційних втрат в межах заявленого позивачем спірного періоду на підставі ст. 625 ЦК України та п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", судова колегія вважає таким, що підлягає стягненню розмір інфляційних втрат в сумі 2 111 405,97 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції не дослідив обґрунтованість, наданого позивачем розрахунку інфляційних та 3% річних, стягнувши завищені суми цих складових відповідальності за порушення грошового зобовязання.

З урахуванням вищевикладеного, сума стягнутих за рішенням суду 3% річних витрат підлягає зміні з "758 092,61 грн." на "746 364,79 грн.", інфляційних втрат з "4 901 878,51 грн." на "2 111 405,97грн." на підставі п. 4 ч. 1 ст.104 ГПК України у звязку з порушенням вимог ст. 4 ГПК України, що призвело до прийняття неправильного рішення суду у зазначеній частині, в задоволенні вимог про стягнення решти суми 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

Судова колегія вважає безпідставним твердження відповідача про несвоєчасність надання позивачем відповідачу підписаних актів приймання-передачі природного газу, оскільки враховуючи умови Договору в частині порядку та умов проведення розрахунків, підписаний сторонами акт приймання-передачі газу підтверджує факт засвідчення сторонами обсягу отриманого газу у розрахункові періоди, але згідно до п. 6.1 Договору встановлений конкретний строк виконання відповідачем свого зобовязання з оплати отриманого газу, а саме: до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Крім того, відповідачем не надано належних доказів несвоєчасного підписання та повернення зазначених актів позивачем. Посилання відповідача на наявні в матеріалах справи копії поштових конвертів, як на доказ несвоєчасного отримання від позивача актів прийому-передачі судова колегія вважає безпідставними, оскільки, з наданих конвертів не вбачається, що саме в них знаходилось.

Отже, доводи відповідача про не порушення останнім умов договору купівлі-продажу № 13-408-ПР в частині розрахунків за природний газ є необґрунтованими, а тому не приймаються судовою колегією до уваги.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 року у справі № 908/287/16 підлягає зміні в частині розміру стягнених з відповідача 3% річних з суми 758 092,61 грн. на суму 746 364,79 грн., інфляційних втрат з суми 4 901 878,51 грн. на суму 2 111 405,97 грн., а також в частині розподілу судових витрат.

В решті позовних вимог про стягнення інфляційних в розмірі 2 790 472,55 грн. та 3% річних в розмірі 11 727,83 грн. слід відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим за подання позовної заяви з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 42 866,56 грн.

Судові витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача, стягнувши з останнього на користь відповідача 46 236,30 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 року у справі № 908/287/16 змінити в частині розміру стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 3% річних з суми "758 092,61 грн." на суму "746 364,79 грн." та інфляційних втрат з суми "4 901 878,51 грн." на суму "2 111 405,97 грн.".

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 року у справі № 908/287/16 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) 3% річних в сумі 746 364,79 грн., 2 111 405,97 грн. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 42 866,56 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 46 236,30 грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3