РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016Справа №910/6231/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДВАЛЕР" до Публічного акціонерного товариства "Дослідно-конструкторське бюро геофізичного приладобудування" про стягнення 265 703,48 грн., за участю представників позивача - Ткаченка В.С., керівник, відповідача - Гонтар Я.І., довіреність №б/н від 19.04.2016 року, Костюк К.В., довіреність №б/н від 04.05.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків, а саме: 157 338,50 грн. (викрадені речі) реальних збитків, 61 709,28 грн. еквіваленту вартості товару, який знаходився в орендованому приміщені (заволодіння майном) та 27 670,00 грн. вартості майна позивача (основні засоби), якими незаконно заволодів відповідач у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення №66-15 від 19.01.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2016 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 27.04.2016 року.

26.04.2016 року через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

26.04.2016 року позивачем через канцелярію суду надано клопотання про забезпечення позову, в якому позивач просив суд накласти арешт на рахунки відповідача.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Проте, позивач не надав доказів в обґрунтування того, що невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

За таких обставин, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову судом відмовлено.

У судовому засіданні 27.04.2016 року оголошено перерву на 23.05.2016 року.

23.05.2016 року позивачем через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

23.05.2016 року відповідачем в судовому засіданні надано письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.01.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Дослідно-конструкторське бюро геофізичного приладобудування" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АДВАЛЕР" (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення №66-15, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежилого приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 5, загальною площею 65,6 кв.м., в адм.-лаб.корпусі літери «А» - цокольний поверх, кім.011: - 61,6 кв.м, - коридор - 4 кв.м (приміщення) (п.1.1. договору оренди).

Відповідач на виконання умов договору надав позивачу в оренду вищевказане нежиле приміщення, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі від 09.02.2015 року.

В період часу з 16.00 години 18 травня 2015 року по 09.15 годину 19.05.2015 року невстановлена особа, шляхом віджиму вікна, проникла до офісно-складського приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 5, звідки таємно викрала ноутбук та торгівельну продукцію, чим завдала матеріальної шкоди на суму 157 338,50 грн., що підтверджується довідкою слідчого Подільського УП ГУНП в м. Києві та поясненнями сторін в судовому засіданні.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АДВАЛЕР" посилаючись на ст. 22 ЦК України, ст. 225 ГК України просило, зокрема, стягнути з орендодавця Публічного акціонерного товариства "Дослідно-конструкторське бюро геофізичного приладобудування" збитки, які він поніс внаслідок крадіжки матеріальних цінностей з об'єкту оренди на суму 157 338,50 грн. (вартість викрадених речей) у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення №66-15 від 19.01.2015 року.

Відповідно до п. 6.2.3. договору оренди орендодавець зобов'язаний забезпечити цілодобову охорону об'єкту оренди, а саме: охорона будівлі по периметру, організація контрольно-пропускної системи до будівлі.

На виконання вказаного пункту договору оренди, 13.02.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Дослідно-конструкторське бюро геофізичного приладобудування" (замовник) та Приватним підприємством «Охорона-004» був укладений договір про надання послуг з охорони, відповідно до якого виконавець здійснює охорону об'єкта замовника (м. Київ, вул. Западинська, 5), шляхом підтримання громадського порядку та/або забезпечення контрольно-перепускного режиму (п. 1.1. та п.1.2. договору охорони).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України), тобто, настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, пов'язане з наявністю складу правопорушення, що включає в себе: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки, причинний зв'язок між ними, вину. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Враховуючи, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, оскільки відсутні його суб'єктивна та об'єктивна сторона, а саме вина, протиправна поведінка та причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та шкодою заподіяною позивачу, то відсутні підстави для застосування до відповідача такої міри господарської відповідальності, як стягнення збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України №910/20548/14 від 29.07.2015 року.

За таких обставин, в позові в частині відшкодування 157 338,50 грн. збитків (вартість викрадених речей) слід відмовити.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 61 709,28 грн. еквіваленту вартості товару та 27 670,00 грн. вартості майна позивача (основні засоби), що знаходилось в орендованому приміщенні та яким незаконно заволодів відповідач шляхом заблокування з 29.07.2015 року доступу позивачу до орендованого приміщення.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи інститут допустимості засобів доказування, факти порушення законності, що містять ознаки злочину, що розглядається в кримінальному порядку, встановлюються не господарським судом в силу його компетенції, а органами, наділеними спеціальними повноваженнями, в ході здійснення ними оперативно-розшукових, кримінально-процесуальних дій, а тому твердження позивача про незаконне заволодіння відповідачем майном позивача не доведені належними та допустимими доказами, що можуть підтверджувати факт протиправного вибуття майна із володіння позивача.

Отже, обставини на які посилається позивач в підтвердження своїх позовних вимог не мають доказового та правового підтвердження. Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б незаконне заволодіння відповідачем майном позивача, а саме: докази звернення позивача з заявою на дії відповідача до правоохоронних органів.

За таких обставин правові підстави для стягнення з відповідача 61 709,28 грн. еквіваленту вартості товару та 27 670,00 грн. вартості основних засобів (незаконне заволодіння майном) відсутні, тому у позові в цій частині також слід відмовити.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.05.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна