РІШЕННЯ

"30" травня 2016 р.Справа № 921/232/16-г/7

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради вул. І. Франка, 16, м.Тернопіль, 46001

про стягнення 20 808 484,10 грн.

За участю представників сторін:

позивача: головний юрисконсульт ОСОБА_1, довіреність №14-81 від 25.04.2016р.

відповідача: начальник юридичного відділу ОСОБА_2, довіреність №657/1 від 14.03.2016р.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось із позовом до Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради про стягнення 20 808 484,10 грн., із яких: 12 213 855,84 грн. інфляційні витрати, 2 628 139,98 грн. - 3% річних та 5 966 488,28 грн. - пеня.

Ухвалою суду від 21.04.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 17.05.2016р. Зобов'язано сторони подати: позивача - підтвердити повноваження особи, що видала довіреність на представника ОСОБА_3 (наказ, витяг з протоколу зборів, тощо); графік погашення заборгованості; обґрунтування розрахунків з врахуванням постанови Кабінету Міністрі України; лист відповідача про перенесення оплати №3938/5(6259/18-13 від 29.11.2013р.; акт звірки розрахунків (ініціативу проведення звірки покласти на позивача); відповідача - відзив на позов; документальне підтвердження причин несвоєчасного виконання грошового зобов'язання; витяг з ЄДР; акт звірки розрахунків.

В судовому засіданні з 17.05.2016р. до 26.05.2016р. та з 26.05.2016р. до 30.05.2016р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалася перерва для надання можливості сторонам подати витребувані судом матеріали.

Позивач в процесі розгляду справи підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що укладений 22.10.2014р. договір №873/30 про організацію взаєморозрахунків на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014р. жодним чином не впливає на розрахунки по укладеному між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №13/3462-ТЕ-30 від 28.2.2012р. та нарахування згідно нього штрафних санкцій. Щодо відповідності сум сплати та періодів нарахування пені надав підписаний сторонами акт звірки розрахунків.

Відповідач позовні вимоги визнав частково в сумі нарахування 1 446 784,75 грн. пені та 438013,92 грн. - 3%річних, надавши контр-розрахунок, проти решти суми позову заперечує, посилаючись на наступне: позивачем неправомірно нараховані санкції, інфляційні втрати та річні на суми субвенції, а саме 62 818 896,89 грн., які сплачені на виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014р. На підставі даного Порядку укладено 22.10.2014р. договір №873/30 про організацію взаєморозрахунків, відповідно до якого КПТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" сплачено 62 818 896,89 грн. основного боргу, тобто сторони встановили у такий спосіб нові строки оплати за газ, а тому підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань на цю частину заборгованості немає. Відповідач визнав позовні вимоги позивача, а саме в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату 19 948 261,04 грн., яка сплачувалась відповідачем за рахунок власних коштів. Просить суд зменшити суму пені на 30% враховуючи важкий фінансовий стан підприємства, на підтвердження чого надав баланси підприємства за 2013, 2014, 2015 та перший квартал 2016р.р. В процесі розгляду справи представник пояснив, що з об`єктивних причин не мав можливості вчасно здійснювати оплату за отриманий природний газ згідно договору, оскільки причиною порушення строків є невідповідність тарифів на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для населення економічно обґрунтованим витратам на виробництво цих послуг, тобто різниця в тарифах.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання, вважаючи, що воно є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач також несе збитки через несвоєчасне проведення платежів за поставлений газ.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представників сторін, судом встановлено:

- між ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі директора Департаменту реалізації газу ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності №14-477 від 07.11.2012р.(далі - Продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго", в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту (далі - Покупець) укладено 28.12.2012р. договір № 13/3462-ТЕ-30 на купівлю-продаж природного газу, та додаткові угоди до нього: №1 від 21.10.2013р., №2 від 31.12.2013р., № 3 від 12.11.2014р.

Відповідно до умов Договору сторони взяли на себе зобовязання:

- Продавець зобовязується передати у власність Покупця в 2013 році та в І півріччі 2014 року природний газ в обсягах зазначених у п.2.1 договору, а Покупець зобов`язується оплатити цей природний газ (п.1.1,2.1 Договору);

- оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної плати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки. При невиконанні Покупцем даних вимог, Продавець має право обмежити передачу газу Покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по даному договору (п.п.6.1 - 6.3 Договору);

- згідно п.7.2 умов Договору, у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1, Покупець зобовязується, крім суми заборгованості, сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2 Договору);

- строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років (п.9.3 Договору);

- договір набуває чинності з дати підписання повноважними представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р. і діє в частині реалізації газу до 30.06.2014р., а в частині проведення розрахунків за газ до повного їх здійснення (п.11Договору).

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України, оцінивши подані сторонами докази, наведені в процесі розгляду справи представниками сторін доводи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, при цьому суд виходив із наступного:

- відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться4

- статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджено:

- на виконання умов договору, Продавець за період з січня 2013року - грудень 2013 року поставив Покупцю природний газ в кількості 63 234,554 тис. куб. м на загальну суму 82 786 678,09 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 30.09.2013р. на суму 13 955 291,71 грн., від 31.01.2013р. на суму 3 135,53 грн., від 30.09.2013р. на суму 11 529 160,84 грн., від 28.02.2013р. на суму 3 656,59 грн., від 30.09.2013р. на суму 13 670 566,89 грн., від 31.03.2013р. на суму 3 098,88 грн., від 30.09.2013р. на суму 6 254 839,16 грн., від 30.04.2013р. на суму 1 842,05 грн., від 30.09.2013р. на суму 1 638 977,02 грн., від 30.09.2013р., на суму від 1 603 793,57 грн., від 30.09.2013р., на суму 922 176,91 грн., від 31.08.2013р., на суму 1 497 880,60 грн., від 30.09.2013р., на суму 2 051 429,99 грн., від 31.10.2013р., на суму 7 977 023,67 грн., від 31.10.2013р., на суму 1 466,30 грн., від 30.11.2013р., на суму 9 134 315,89 грн., від 30.11.2013р., на суму 1 876,08 грн., від 31.12.2013р., на суму 3 493 174,25 грн., від 21.05.2014р., на суму 8 588 527,43 грн., від 31.12.2013р., на суму 4 444,73 грн., які підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін договору;

- Покупцем здійснено оплату за поставлений природний газ в повному обсязі, про що свідчить акт звіряння розрахунків від 21.10.2014р. та платіжне доручення №4252 від 27.10.2014р.

- відповідачем оплата вартості газу проведена з пропуском встановленого договором терміну, що ним не заперечується;

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, 230 ГК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" від 22.11.1996р., платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня .

Передбачений сторонами розмір відповідальності за порушення грошового зобовязання у п.7.2 Договору відповідає розміру встановленому зазначеним Законом та ч.6 ст.231 ГК України.

Відповідно до ст.258 ЦК України та ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України.

Згідно п.9.3 умов Договору, сторони встановили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав встановлюється у п`ять років, тобто, дана умова договору не порушує правові норми які встановлюють тривалість позовної давності.

Як встановлено матеріалами справи, між Головним управлінням державної казначейської служби України у Тернопільській області в особі начальника ОСОБА_6, що діє на підставі Положення, Департаментом фінансів Тернопільської облдержадміністрації в особі директора ОСОБА_7, що діє на підставі Положення, Управлінням житлово-комунального господарства Тернопільської облдержадміністрації в особі начальника ОСОБА_8, що діє на підставі Положення та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в особі заступника директора Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків ОСОБА_9, що діє на підставі довіреності №14-23 від 07.02.2014 укладено Договір про організацію взаєморозрахунків №873/30 від 22.10.2014р., предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014р.

Відповідно до п.2 розділу "Зобов`язання сторін" Договору про організацію взаєморозрахунків №873/30 від 22.10.2014р., сторони взяли на себе зобовязання не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу, що у свою чергу потягло відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої договором поставки природного газу та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Отже, для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справам №5011-1/11043-2012-42/528-2012 від 09.09.2014 року, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-35/1533-2012-19/522-2012, 917/2520/14 від 16.09.2015р. та №902/1652/13 від 10.02.2016р..

Таким чином, нарахування суми 4 520 697,56 грн. пені за період лютий грудень 2013р., на сплачену згідно вищевказаного договору суму 62 818 896,89 грн. згідно платіжного доручення №4252 від 27.10.2014р., заявлені неправомірно і задоволенню не підлягають.

Щодо нарахування пені за січень 2013р. в сумі 1 012 458,68 грн., лютий 2013 в сумі 433 332,04 грн. (11532817,43(вартість газу) 5523463,58 (субвенція) = 6 009 353,85 грн. власними коштами), що в загальному складає 1 445 790,72грн., то такі здійснені правомірно, так як відповідачем в період січень 2013р. та частково лютий 2014р. здійснювалася оплата за отриманий газ власними коштами, що підтверджено і представником останнього в судовому засіданні, а тому дана сума пені підлягає до задоволення.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені заявленої до стягнення, вважає за можливе задовольнити його частково, стягнувши 722 895,36 грн., що складає 50% від нарахованої суми. При цьому, суд виходив із наступного:

- відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Отже, зменшення розміру неустойки - це право суду, і суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак, в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки. Дана процесуальна норма може застосовуватись судом виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч.3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України (такої правової позиції дотримуються Вищий господарський суд в п.3.17.4 постанови Пленуму ВГС України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" та Верховний суд України " Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)).

Так, за приписами п.1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. В даному випадку береться до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена норма ГК кореспондується з ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Судом встановлено, що допущені відповідачем строки порушення оплати послуг, не могли потягнути за собою спричинення збитків для позивача. Підтвердженням даного є те, що позивач не надав жодного підтвердження суми збитків понесених несвоєчасним виконанням Договору №13/3462-ТЕ-30, а навпаки, заборгованість виникла у зв'язку з важким фінансовим станом підприємства.

Також, відповідачем доведено, що: вартість наданих послуг оплачено у повному обсязі; ним вживалися заходи до належного та своєчасного виконання грошових зобовязань, та що на порушення строків розрахунків вплинуло зменшення доходів товариства повязане із різницею в тарифах, що підтверджується протоколом засідання Тернопільської обласної територіальної комісії погашення заборгованості. Окрім того, на підтвердження збиткової діяльності відповідача, надано баланси, звіти про фінансові результати та інформацію про основні показники діяльності підприємства за 2013-2015р.р. та І кв. 2016р.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачені ст. 625 ЦК України, втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, тому дані платежі не є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання і не відносяться до санкцій.

Суд, керуючись вищезазначеними нормами закону, перевіривши на відповідність розрахунок суми заявлених позивачем позовних вимог по 3% річних встановив правомірність її нарахування на суму 440 667,65 грн., із яких: за січень 2013р. в сумі 310 714,35 грн., лютий 2013 в сумі 129 953,30 грн., та інфляційних нарахувань на суму 51,57 грн. за лютий 2013р., оскільки такі нарахування здійснені позивачем на платежі проведені відповідачем власними коштами, а отже поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків.

Позовні вимоги в частині стягнення 2 187 472,33 грн. 3% річних та 12 213 804,27 грн. інфляційних нарахувань,нарахованих позивачем на сплачені 62818896,89 грн. по платіжному дорученню №4252 від 27.10.2014р. згідно Договору про організацію взаєморозрахунків №873/30 від 22.10.2014р. є безпідставними та задоволенню не підлягають .

Судовий збір у сумі 18 739,55 грн. покладається на відповідача згідно ст. 49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених вимог, при цьому, судом враховано правову позицію викладену у п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно якої судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Враховуючи викладене,керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 82, 83,84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" (вул. Київська, 3а, м.Тернопіль, 46016, ідентифікаційний код 03353590) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ 1, 01001 ідентифікаційний код 20077720) 722 895 (сімсот двадцять дві тисячі вісімсот девяносто пять) грн. 36 коп. пені; 440 667 (чотириста сорок тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 65 коп. три проценти річних; 51 (пятдесят одна) грн. 57 коп. інфляційних нарахувань та 18 739 (вісімнадцять тисяч сімсот тридцять дев'ять) грн. 55 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено "31" травня 2016 року

Суддя М.С. Стадник