ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р. Справа № 909/970/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

Суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Мазепа Н.В.

за участю представників:

від позивача : не зявився;

від відповідача : не зявився;;

від третьої особи: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Енергомашінвест, б/н від 24.03.2016р. (вх. № 01-05/2158/16 від 04.05.16).

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2016р.

у справі № 909/970/15, суддя Неверовська Л.М.

за позовом: ОСОБА_2 акціонерного товариства Брокбізнесбанк, м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Енергомашінвест, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 акціонерного товариства Івано-Франківський арматурний завод, м. Івано-Франківськ

про стягнення 333 474 414 грн. 17 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2016р. матеріали справи № 909/970/15 за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Брокбізнесбанк до Приватного акціонерного товариства Енергомашінвест, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Івано-Франківський арматурний завод про стягнення 333 474 414 грн. 17 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки надіслано за встановленою підсудністю до господарського суду міста Києва (вул. Б. Хмельницького, буд. 44-в, м. Київ, 01030).

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2016р. у справі № 909/970/15, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 24.03.2016р. (вх. № 01-05/2158/16 від 04.05.16).

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, оскільки, на думку апелянта, при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було враховано, що іпотечні договори, на підставі яких позивач звернувся з даним позовом до суду були укладені за участі відособленого підрозділу позивача - Івано-Франківського регіонального відділення ПАТ Брокбізнесбанк. За таких обставин, як зазначає скаржник, відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 15 ГПК України та з врахуванням факту укладення іпотечних договорів за участі відособленого підрозділу позивача, дана справа повинна розглядатися у Господарському суді Івано-Франківської області.

Згідно автоматичного розподілу справ КП Документообіг господарських судів, 04.05.2016р. справу за № 909/970/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Малех І.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 16.05.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.05.2016р., розгляд апеляційної скарги відкладено на 23.05.2016р.

Позивач, відповідач та третя особа участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників сторін.

Перед початком розгляду справи на адресу Львівського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від відповідача від 23.05.2016 р. про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що у нього була відсутня можливість забезпечити участь представника у судове засідання на 23.05.2016 р..

З огляду на те, що ухвалою від 16.05.2016 р. Львівського апеляційного господарського суду участь представників сторін обовязковою не визнавалася, суд обмежений 15-денним строком розгляду апеляційної скарги, встановленим ст. 102 ГПК України, а в поданому клопотанні скаржник не зазначив про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів, суд не встановив підстав для задоволення клопотання відповідача від 23.05.2016 р. та вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2016р. у справі № 909/970/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Енергомашінвест без задоволення, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Енергомашінвест" про стягнення 333474414 грн. 17 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, позивач звернувся до місцевого господарського суду у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем (іпотекодавцем) кредитного договору, забезпеченого іпотекою (заставою).

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є виконання зобов'язань за генеральним договором кредитної лінії № 2298 від 12.05.06 шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки на підставі іпотечного договору від 30.04.13, зареєстрованого в реєстрі за № 540 та іпотечного договору від 30.04.13, зареєстрованого в реєстрі за № 543 шляхом реалізації предметів іпотеки на прилюдних торгах.

Вирішуючи питання про надіслання матеріалів справи № 909/970/15 за встановленою підсудністю до господарського суду м. Києва, місцевий господарський суд виходив з того, що спір у даній справі виник у звязку з невиконанням позичальником зобовязань за кредитним договором, який забезпечений іпотекою, відноситься до спору, що виник при виконанні господарських договорів і його підсудність слід визначати згідно з ч. 2 ст.15 ГПК України за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ст.ст. 13, 15 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача (ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

З документальних доказів у справі вбачається, що за своїм правовим характером спір у даній справі не підпадає під ознаки справ виключної підсудності, оскільки не має предметом витребування майна з чужого незаконного володіння чи усунення перешкод у користуванні майном, а вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки витікає із зобов'язань щодо погашення позики за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, відповідно.

Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вказувалося вище, предметом спору є звернення стягнення на майно іпотекодавця (відповідача у справі) шляхом реалізації на прилюдних торгах у зв'язку з невиконанням позичальником (третьою особою у справі) кредитного договору, а тому, є вірним висновок суду першої інстанції про передачу даної справи за місцезнаходженням відповідача, а саме, до Господарського суду міста Києва, а не за місцезнаходженням спірного майна, яким є м. Івано-Франківськ, оскільки, дана справа не підпадає під ознаки справ, які мають розглядатися за правилами виключної підсудності, передбаченої у ст. 16 ГПК України. Тобто, звернення стягнення заборгованості на майно, яким забезпечувалось виконання основного зобовязання, не визначено у ст. 16 ГПК України як підстава виключної підсудності.

Стосовно доводів скаржника про те, що іпотечні договори від 30.04.2013 р. №№ 543,540 зі сторони позивача були укладені за участі відособленого підрозділу позивача Івано-Франківського регіонального відділення ПАТ "Брокбізнесбанк", а тому дана справа за територіальною підсудністю повинна розглядатися у Господарському суді Івано-Франківської області, судова колегія зазначає наступне:

Згідно з ч. 4 ст. 15 ГПК України, якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин першої третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Організаційна структура підприємств врегульована ст. 64 ГК України, згідно з положеннями якої підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів чи функціональних структурних підрозділів апарату управління, функції, права та обов'язки яких визначаються положеннями про них, а також має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

Зокрема, філією відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦК України є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Вказана стаття у ч.ч. 3, 4 також передбачає, що філії та представництва не є юридичними особами; вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення; керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

У силу ч. 4 ст. 28 ГПК України повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, договори іпотеки від 30.04.2013 р. за реєстровими №,№ 543 та 540 було укладено ПАТ Брокбізнесбанк в особі керуючого Івано-Франківським регіональним відділенням ПАТ "Брокбізнесбанк" - ОСОБА_3, який діяв на підстав довіреності посвідченої нотаріусом Київського міського нотаріального округу, договори укладались від імені не відокремленого підрозділу, а від юридичної особи представником за довіреністю. Окрім цього, ПАТ Брокбізнесбанк є позивачем у справі.

При цьому, як зазначалося вище предметом спору є звернення стягнення на майно іпотекодавця (відповідача у справі) шляхом реалізації на прилюдних торгах у зв'язку з невиконанням позичальником (третьою особою у справі) умов кредитного договору, а відтак дана справа підлягає розгляду Господарським судом міста Києва за місцезнаходженням відповідача.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що спір у даній справі виник при виконанні господарських договорів (кредитного й іпотечного), а також, враховуючи те, що місцезнаходження відповідача у справі являється місто Київ, судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про непідсудність даної справи господарському суду Івано-Франківської області та передачу матеріалів справи № 909/970/15 за встановленою підсудністю до господарського суду м. Києва.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за перегляд ухвали в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2016р. у справі №909/970/15 залишити без змін,

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Енергомашінвест, б/н від 24.03.2016р. залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 25.05.2016 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Костів Т.С.