ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.05.16р. Справа № 904/2548/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельна компанія "Флагман", м. Підгородне, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ", с. Чернечий Яр, Полтавська область

відповідача-2: Приватного підприємства "Анлі", м. Дніпропетровськ

про стягнення 7774,99 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, договір № 14 від 05.11.14 р.

від відповідача-1: ОСОБА_2, довіреність № 297 від 16.11.15р.

від відповідача-2: не з'явився

Суть спору:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельна компанія "Флагман" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ" (далі відповідач-1) до Приватного підприємства "Анлі" (далі відповідач-2), в якому просить суд:

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача пеню за несвоєчасне виконання відповідачем-1 грошових зобовязань у розмірі 7304,75 грн., 3 % річних від простроченої відповідачем-1 суми виконання грошових зобовязань у розмірі 370,24 грн.;

- стягнути з відповідача-2 на користь позивача частини штрафних санкцій за невиконання грошових зобовязань відповідачем-1 у розмірі 100,00 грн.

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

- стягнути з відповідача-1 судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем-1 умов договору поставки № 050215-01 від 05.02.2015 року в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, виконання зобовязань за договором поставки № 050215-01 від 05.02.2015 року забезпечено порукою за договором № 05/02-15 від 05.02.2015 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2016 р. по справі № 904/2548/16 порушено провадження і розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.04.2016 р.

Ухвалами господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 р. та від 17.05.2016 р. розгляд справи відкладено на 17.05.2016 р. та на 31.05.2016 р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача-1 проти позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позов, просив суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені за період з 18.03.2015 р. по 01.04.2015 р. у розмірі 119,80 грн. Також до справи відповідачем-1 надано клопотання про обєднання справи № 904/47/16 та справи № 904/2548/16 в одне провадження та зупинити розгляд справи № 904/2548/16 на час проведення експертизи у справі № 904/47/16.

Представник відповідача-2 у судові засідання не зявився, вимог суду, викладених в ухвалах про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи не виконав, письмовий відзив на позов не надав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2016 р., від 26.04.2016 р. та 17.05.2016 р. надіслані на адресу відповідача-2, що зазначена у Спеціальному витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, 11, код ЄДРПОУ код 33857341) на яку насамперед і було направлено кореспонденцію господарського суду. Згідно з довідкою поштової установи поштові відправлення на адресу відповідача повернуті до суду з позначкою: "за закінченням терміну зберігання".

У п. 4 інформаційного листа ВГСУ від 02.06.2006р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" зазначається, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

За таких обставин, господарський суд вважає, що відповідач-2 не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 31.05.2016 року оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельна компанія "Флагман" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ" (покупець, відповідач-1) укладений Договір поставки № 050215-01 (далі Договір поставки), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію: стретч та скочт, іменовану далі товар, а покупець зобовязаний прийняти товар та оплатити його згідно з умовами Договору, відповідно до направленої на адресу (електронну адресу) постачальника заявки на товар.

Згідно п. 5.1. Договору поставки покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний в Договорі, протягом 7 банківських днів з моменту поставки товару. День отримання продукції є першим днем строку оплати.

На виконання умов Договору поставки позивач в період з 06.03.2015 р. по 04.08.2015 р. здійснив поставку товару відповідачеві-1 на загальну суму 1 382 243,83 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 401 від 06.03.2015 р., № 640 від 01.04.2015 р., № 852 від 28.04.2015 р., № 1121 від 28.05.2015 р., № 1352 від 24.06.2015 р. № 1552 від 17.07.2015 р., № 1711 від 04.08.2015 р., копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 13-25).

У зв'язку з порушенням відповідачем-1 строків оплати за поставлений товар позивач нарахував відповідачу-1 та заявив до стягнення пеню та 3 % річних, що і є причиною спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платником і одержувачем грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", відповідно до яких за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів пеню в розмірі, зазначеному в договорі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки.

Отже, яким би способом не визначалася в договорі відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, вона не може перевищувати той розмір, який встановлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнено лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки НБУ (зазначене відповідає і правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові по справі №25/187 від 24.10.2011 року).

Відповідно до п. 7.1 Договору поставки в редакції Протоколу розбіжностей від 05.02.2015 р. до Договору поставки у випадку порушення термінів оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості поставленого товару за кожний день прострочення.

У звязку з тим, що відповідач-1 прострочив виконання грошового зобовязання, позивачем нараховано пеню з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ у загальному розмірі 7404,75 грн. (за період з 17.03.2015 р. по 07.07.2015 р.).

У відзиві на позов відповідач заявляє про строк позовної давності до вимоги щодо стягнення пені в один рік. Відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені за період з 18.03.2015 року по 12.08.2015 року.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позивач звернувся з позовом до суду 06.04.2016 року, а отже пропустив строк позовної давності щодо стягнення пені за період з 17.03.2015 року по 18.03.2015 року включно.

Таким чином, нарахування пені в межах строку позовної давності можливе з 06.04.2015 року, перебіг якої почнеться з 07.04.2015 року згідно вимог Цивільного кодексу України, а річний термін закінчиться 06.04.2016 року (в день подання позову).

З огляду на вище викладене позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню за загальний період з 10.04.2015 року по 07.07.2015 року (при цьому розрахунок здійснено по кожній поставці окремо) у розмірі 7284,95 грн., в решті у нарахуванні пені відмовити.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, позивачем нараховано 3 % річних у сумі 370,24 грн. Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних у сумі 370,24 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

05.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельна компанія "Флагман" (кредитор, позивач) та Приватним підприємством "Анлі" (поручитель, відповідач-2) укладений Договір поруки № 05/02-15 (далі Договір поруки), за умов п.1.1. якого поручитель зобовязується солідарно з Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ" (надалі - боржник) відповідати перед кредитором за виконання боржником зобовязань відповідно до Договору поставки № 050215-01 від 05.02.2015 р. (надалі Основний договір), укладеного між кредитором та боржником.

Відповідно до п. 1.1. цього Договору поручитель відповідає перед кредитором у наступному обсязі: за зобовязаннями з оплати грошового боргу, відповідно до Основного договору в сумі вартості поставлених товарів, але не більше 100,00 гривень (п. 1.2. Договору поруки).

Згідно п. 1.3. Договору поруки порука розповсюджується на сплату пені, неустойки, відшкодування збитків, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як встановлено вище, Договором поруки, укладеним між позивачем та відповідачем-2, передбачена відповідальність за зобовязаннями з оплати вартості товарів, поставлених боржнику відповідно до основного договору в сумі вартості поставлених товарів, але не більше 100,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За частиною 2 статті 553 Цивільного кодексу України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Доказів виконання зобов'язання з оплати вартості поставленого товару, забезпеченого порукою, у сумі 100,00 грн., відповідач-2 не надав.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача до відповідачів є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме: стягнути з відповідача-1 на користь позивача пеню за несвоєчасне виконання відповідачем-1 грошових зобовязань у розмірі 7184,95 грн., 3 % річних від простроченої відповідачем-1 суми виконання грошових зобовязань у розмірі 370,24 грн. та стягнути з відповідача-2 на користь позивача частини штрафних санкцій за невиконання грошових зобовязань відповідачем-1 у розмірі 100,00 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

В клопотанні відповідача-1 щодо обєднання справи № 904/47/16 та справи № 904/2548/16 в одне провадження та зупинення розгляду справи № 904/2548/16 на час проведення експертизи у справі № 904/47/16, суд вважає відмовити у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Щодо витрат позивача на правову допомогу суд зазначає, що статтею 44 Господарського процесуального кодексу України до судових витрат віднесено, зокрема, витрати на оплату послуг адвоката, пов'язаних з розглядом справи. При цьому, згідно норм ч. 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, пов'язані з розглядом судового процесу, покладаються при задоволенні позову на відповідача.

Позивач просить стягнути з відповідача-1 витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Судом встановлено, що 05.11.2014 р. ТОВ "Українська торгівельна компанія "Флагман" (клієнт - позивач) з Адвокатом ОСОБА_1 (адвокат) укладено Договір № 14 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає та оплачує, а адвокат бере на себе зобов'язання надати клієнту правову допомогу згідно з Додатком № 3 від 01.04.2016 р. до Договору № 14 від 05.11.2014 р. про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1 Додатку № 3 від 01.04.2016 р. до Договору № 14 від 05.11.2014 р. про надання правової допомоги адвокат зобов'язується надати клієнту послуги зі складання та подання позовної заяви про стягнення штрафних санкцій за договором з ТОВ "УКРОЛІЯ" та ПП "АНЛІ". Вартість надання послуги складає 1 000,00 грн.

Згідно платіжного доручення № 1039 від 30.05.2016 р. ТОВ "Українська торгівельна компанія "Флагман" перерахувало Адвокату ОСОБА_1 1 000,00 грн. (а.с. 70).

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Отже, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 судових витрат на правову допомогу в розмірі 1 000,00 грн. є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у справі слід покласти на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 47, 33, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ" (38521, Полтавська область, с. Чернечий Яр, вул. Садова, б. 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельна компанія "Флагман" (52001, Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Джерельна, буд. 7; ) 7184,95 грн. (сім тисяч сто вісімдесят чотири грн. 95 коп.) пені за несвоєчасне виконання відповідачем-1 грошових зобовязань, 370,24 грн. (триста сімдесят грн. 24 коп.) 3 % річних від простроченої відповідачем-1 суми виконання грошових зобовязань, про що видати наказ.

Стягнути з Приватного підприємства "Анлі" (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, 11, код ЄДРПОУ код 33857341) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельна компанія "Флагман" (52001, Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Джерельна, буд. 7; ) 100,00 грн. (сто грн. 00 коп.) частини штрафних санкцій за невиконання грошових зобовязань відповідачем-1, про що видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ" (38521, Полтавська область, с. Чернечий Яр, вул. Садова, б. 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельна компанія "Флагман" (52001, Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Джерельна, буд. 7; ) 1356,76 грн. (одна тисяча триста п'ятдесят шість грн. 76 коп.) судового збору, про що видати наказ.

В решті позову - відмовити.

В клопотанні про обєднання справи № 904/47/16 та справи № 904/2548/16 в одне провадження та зупинення розгляду справи № 904/2548/16 відмовити.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя ОСОБА_3

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України " 06 " червня 2016 р.