номер провадження справи 14/16/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 Справа № 908/654/16

Суддя господарського суду Запорізької області Сушко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (адреса 01001 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, б. 6)

до відповідача ОСОБА_1 Міські теплові мережі (адреса 69091 м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, б. 137)

про стягнення заборгованості

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. № 14-90 від 18.04.1414);

від відповідача: ОСОБА_3 (дов. № 54/2019 від 05.01.15).

СУТНІСТЬ СПОРУ:

10.03.2016р. Позивач - Публічне акціонерне товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі за текстом ПАТ «НАК «Нафтогаз») звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Відповідача - ОСОБА_1 Міські теплові мережі (далі за текстом ОСОБА_1 «МТМ») про стягнення суми 28 229 207,23 грн., з яких сума: 14 794 644,82 грн. основний борг, сума 4 565 151,53 грн. пеня, сума 432 313,06 грн. 3% річних, сума 8 437 097,82 грн. інфляційні втрати.

Системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл справи для розгляду між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.03.2016р. позовна заява прийнята до розгляду; порушено провадження у справі № 908/654/16; судове засідання призначено на 29.03.2016р.

Ухвалами господарського суду Запорізької області суду від 29.03.2016р. та від 07.04.2016р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 07.04.2016р., та на 20.04.2016р. відповідно.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.04.2016р. в порядку ст. 69 ГПК України строк розгляду спору у справі продовжено на 15 днів до 25.05.2016р., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 23.05.2016р. У судовому засіданні 23.05.2016р. оголошено перерву до 24.05.2016р.

24.05.2016р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, зазначивши, зокрема, про наступне. На викання умов договору купівлі-продажу природного газу № 852/14-БО-13 від 27.12.2013р., укладеного між сторонами, позивач у період з січня 2014р. по грудень 2014р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 161 249 494,94 грн. Відповідач, в свою чергу, здійснював оплату за отриманий газ частково на суму 146 454 850,12 грн. Заборгованість за газ становить 14 794 644,82 грн. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 22, 193, 231 ГК України, позивач просить стягнути з відповідача суму 14 794 644,82 грн. основного боргу, суму 4 565 151,53 грн. пені, суму 432 313,06 грн. 3% річних та суму 8 437 097,82 грн. інфляційних втрат.

Відповідач проти позову заперечив, про що зазначив у своєму відзиві на позов, який надійшов до суду 23.05.2016р, та зазначив, зокрема, наступне. Відповідачем неправильно здійснено розрахунки пені, 3% річних та інфляційних нарахувань. Крім того, при здійсненні даних розрахунків позивачем не враховано приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. № 217, якою затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки. У звязку з чим, відповідачем здійснено контррозрахунки пені, 3% річних та інфляційних нарахувань. Також відповідач у відзиві просить суд зменшити розмір заявленої позивачем пені на 99,9%.

Крім того, 23.05.2016р. до суду від відповідача надійшло письмове клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду до 31.12.2016р. Дане клопотання відповідачем підтримано у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2013р. між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець, позивач у справі) та ОСОБА_1 Міські теплові мережі (покупець, відповідач у справі) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 852/14-БО-13, відповідно до умов якого, продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п.п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціям та іншими споживачами.

Згідно з п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно ж з п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Розділом 5 договору визначено ціну газу. У період дії договору сторонами укладались додаткові угоди № 1 від 28.01.2014р., № 2 від 30.04.2014р., № 3 від 26.05.2014р., № 4 від 13.06.2014р., № 5 від 30.09.2014р., № 6 від 24.11.2014р., якими вносилися зміни у п. 5.2 договору щодо ціни газу.

У пункті 6.1. договору сторони встановили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 11.1. договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач у період з січня 2014р. по грудень 2014р. передав відповідачу природний газ на загальну суму 161 249 494,94 грн.

Факт отримання газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р. на суму 25 690 793,80 грн., від 28.02.2014р. на суму 22 350 038,45 грн., від 31.03.2014р. на суму 15 870 078,69 грн., від 30.04.2014р. на суму 9 667 267,35 грн., від 31.05.2014р. на суму 1 342 220,06 грн., від 30.06.2014р. на суму 1 173 783,71 грн., від 31.07.2014р. на суму 1 231 998,77 грн., від 31.10.2014р. на суму 6 948 196,44 грн., від 30.11.2014р. на суму 29 319 218,86 грн., від 31.12.2014р. на суму 47 655 898,81 грн., які підписані уповноваженими представниками Сторін без зауважень та скріплені печатками Підприємств.

Відповідач, в свою чергу, договірних зобов'язань належним чином не виконав, оплату за отриманий газ здійснив частково на суму 146 454 850,12 грн. Несплаченою залишилась сума 14 794 644,82 грн.

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач доказів належного виконання зобовязання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми не надав.

Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за поставлений природний газ в розмірі 14 794 644,82 грн. підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 14 794 644,82 грн. основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) згідно зі ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Аналогічний припис містить ст. 230 ГК України.

Згідно ж ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 565 151,53 грн. за загальний період з 15.02.2014р. по 14.07.2015р.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань № 543/96-ВР від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2. договору сторони визначили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Факт порушення грошових зобовязань відповідачем є доведеним, однак при здійсненні нарахування пені позивачем не взято до уваги приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу».

Так, даним Порядком, зі змінами внесеними постановою КМУ № 568 від 08.10.2014р., встановлено, що уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією.

Відповідно ж до пункту 17 Порядку кошти, які уповноважений банк за реєстром нормативів перераховує на спеціальні рахунки гарантованого постачальника за природний газ та теплогенеруючих організацій за теплову енергію, ураховуються сторонами як оплата за природний газ і теплову енергію, які споживалися, по-перше, - у місяці, в якому вперше встановлено нормативи, по-друге, - у місяці, наступному за місяцем, в якому вперше встановлено нормативи, і далі - в такому ж порядку залежно від наявності заборгованості за відповідні місяці. У разі коли сума коштів, що надійшла за реєстром нормативів на спеціальні рахунки гарантованого постачальника або теплогенеруючої організації наростаючим підсумком з місяця, в якому вперше встановлено нормативи, перевищує вартість спожитого природного газу або спожитої теплової енергії наростаючим підсумком із зазначеного місяця, сума

За таких обставин, суд вважає за необхідне скоригувати розрахунок пені з урахуванням приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. № 217.

Здійснивши розрахунок пені, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд встановив, що сума пені яка підлягає стягненню становить 2 267 274,29 грн.

Таким чином, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня у сумі 2 267 274, 29 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму 432 313,06 грн. 3% річних за загальний період з 15.02.2014р. по 21.10.2015р. та суму 8 437 097,82 грн. інфляційних втрат за загальний період з лютого 2014р. по вересень 2015р.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків.

Пунктом 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» визначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних суд також вважає за необхідне скоригувати його з урахуванням приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» та з урахуванням пункту 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд встановив, що 3% річних складають суму 184 481,42 грн., інфляційні втрати суму 5 625 236,15 грн.

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 184 481,42 грн. - 3% річних та сума 5 625 236,15 грн. - інфляційних втрат.

З урахуванням вищезазначених обставин, позовні вимоги задовольняються частково.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 99,9%, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання;

Відповідно до п. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 233 ГК України також передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Тобто, зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Звертаючись з позовною заявою до суду позивач просив стягнути пеню у розмірі 4 565 151,53 грн., однак суд здійснивши перерахунок та встановивши помилки в наданих позивачем розрахунках сум пені прийшов до висновку, що до стягнення підлягає пеня в розмірі 2 267 274,29 грн. Отже, враховуючи, що після перерахунку розмір пені значно зменшено, а також беручи до уваги, що розмір стягуваної неустойки по відношенню до невиконаного основного зобовязання не є надмірно великою, суд приходить до висновку, що підстав для зменшення розміру пені на 99,9% немає.

Таким чином у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 99% судом відмовлено.

Крім того, як вже зазначалось, відповідач подав до суду клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду до 31.12.2016р.

Пунктом 6 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення відстрочити або розстрочити його виконання.

З приписів п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012р. вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування заявленого клопотання заявник зазначив, що ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» є комунальним підприємством, що здійснює свою господарську діяльність у сфері централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води споживачам усіх категорій міста Запоріжжя. В умовах складної економічної ситуації в державі заборгованість має тенденцію зросту. Станом на 01.05.2016р. загальна заборгованість споживачів за теплову енергію перед ОСОБА_1 «МТМ» складає 451 741,1 тис. грн. Фінансова ситуація позивача ускладнена обовязковістю проведення розрахунків за електроенергію та водопостачання, що необхідні для вироблення теплової енергії. А для своєчасних розрахунків грошових коштів після розподілу відповідно до Порядку № 217 не вистачає у значних розмірах, оскільки всі грошові кошти від споживачів теплової енергії надходять на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України». За таких обставин, станом на 01.04.2016р. заборгованість ОСОБА_1 «МТМ» за спожиті ресурси складає: за природний газ 828 635,1 тис. грн., за електроенергію 51 267,8 тис. грн., за водоспоживання 13 209,4 тис. грн. Якщо буде припинено постачання хоч одного ресурсу із-за заборгованості, виробництво теплової енергії буде неможливим. Фінансова-економічна ситуація на підприємстві не дозволяє виконати у добровільний строк у повному обсязі одноразово рішення суду, внаслідок чого постає загроза накладання арешту на рахунки відповідача, що в свою чергу призведе до зупинки роботи підприємства. У звязку з зазначеним, позивач просить відстрочити виконання рішення суду до 31.12.2016р.

Розглянувши заяву відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду, а також беручи до уваги інтереси обох сторін, суд знаходить за можливе заяву відповідача задовольнити частково та на підставі п. 6 ст. 83 ГПК України відстрочити виконання рішення в частині стягнення суми 14 794 644,82 грн. основного боргу, суми 2 267 274,29 грн. пені, суми 184 481,42 грн. - 3% річних та суми 5 625 236,15 грн. - інфляційних втрат на два місяці -до 24.07.2016р.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до ОСОБА_1 Міські теплові мережі про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 Міські теплові мережі (адреса 69091 м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (адреса 01001 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ) суму 14 794 644 (чотирнадцять мільйонів сімсот девяносто чотири тисячі шістсот сорок чотири) грн. 82 коп. основного боргу, суму 2 267 274 (два мільйони двісті шістдесят сім тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 29 коп. пені, суму 184 481 (сто вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 42 коп. - 3% річних, суму 5 625 236 (пять мільйонів шістсот двадцять пять тисяч двісті тридцять шість) грн. 15 коп. інфляційних втрат.

Відстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.05.2016р. у справі № 908/654/16 в частині стягнення суми 14 794 644 (чотирнадцять мільйонів сімсот девяносто чотири тисячі шістсот сорок чотири) грн. 82 коп. основного боргу, суми 2 267 274 (два мільйони двісті шістдесят сім тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 29 коп. пені, суми 184 481 (сто вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 42 коп. - 3% річних, суми 5 625 236 (пять мільйонів шістсот двадцять пять тисяч двісті тридцять шість) грн. 15 коп. інфляційних втрат на два місяці - до 24.07.2016р.

Стягнути з ОСОБА_1 Міські теплові мережі (адреса 69091 м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (адреса 01001 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ) суму 59 141 (пятдесят девять тисяч сто сорок одна) грн. 48 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Повне рішення складено 30.05.2016р.

Суддя Л.М. Сушко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.