ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.06.16р. Справа № 904/3526/16

За позовом Комунального підприємства "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області м. Вільногірськ, Дніпропетровська область

до Державного підприємства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ в особі відокремленого підрозділу філії "Вільногірській гірничо-металургійний комбінат", м. Вільногірськ, Дніпропетровська область

про стягнення 425 723,69 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - директор

ОСОБА_2 - представник (дов. б/№ від 16.05.2016 )

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (дов. № 55/01-02 від 01.02.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі відокремленого підрозділу філії "Вільногірській гірничо-металургійний комбінат" про стягнення заборгованості у розмірі 425 723,69 грн. за договором № 2-16ТП/1022-2 від 29.12.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання теплової енергії №2-16ТП/1022-2 від 29.12.2015, в частині повної та своєчасної сплати спожитої теплової енергії.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 порушено провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 17.05.2016.

17.05.2016 представники позивача та відповідача подали клопотання про відкладення розгляду спору у зв'язку з наміром добровільного врегулювання спору та можливістю укладення мирової угоди.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 17.05.2016 на 01.06.2016.

23.05.2016 представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №2-16ТП/1022-2 від 29.12.2015 на постачання теплової енергії у загальному розмірі 454234,49 грн. з ПДВ, з яких 425 723,69 грн. основного боргу; 2275,69 грн. 3% річних на суму простроченого грошового зобов'язання; 26235,11 грн. інфляційні втрати.

01.06.2016 представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в якому просив суд зменшити розмір позовних вимог на загальну суму 28510,80 грн., яка складається з 2275,69 грн. - 3% річних на суму простроченого грошового зобов'язання; 26235,11 грн. - інфляційних втрат та повернути суму сплаченого судового збору, пропорційно зменшеної суми позовних вимог.

У пункті 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 зазначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Виходячи зі змісту поданої позивачем заяви, а також зі змісту раніше поданої позовної заяви, господарський суд розцінює її як заяву про зміну підстав та предмету позову, оскільки позивачем було змінено матеріально-правову вимогу та обґрунтування цієї вимоги.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку (пункт 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18).

На підставі викладеного, суд відмовив у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог. Одночасно, суд не приймає до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, оскільки зменшення позовних вимог стосується вимог викладених у заяві про збільшення позовних вимог, а саме в частині 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином, судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 425 723,69 грн. за договором № 2-16ТП/1022-2 від 29.12.2015.

Представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання в порядку ст. 22 ГПК України, яким просив суд долучити документи до матеріалів справи. Проти позовних вимог заперечував, просив суд у позові відмовити.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 01.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2015 між комунальним підприємством "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (постачальник - позивач) та Державним підприємством "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі відокремленого підрозділу філії "Вільногірській гірничо-металургійний комбінат" (споживач - відповідач) було укладено договір на постачання теплової енергії №2-16ТП/1022-2, предметом якого є постачання теплової енергії постачальником - споживачу на потреби опалення в необхідних йому обсягах (додаток №1).

Відповідно до п. 10.1. договору, цей договір діє з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016.

Теплова енергія постачається споживачеві в обсягах зазначених у додатку №1 даного договору на потреби опалення (п. 2.1. договору).

Для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або ті, що пройшли державну метрологічну атестацію (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору, облік споживання теплової енергії проводиться за допомогою приладів обліку або розрахунковим способом. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепло використаного обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктом 5.6 договору сторони узгодили, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана у додатку №2 до договору і не може бути змінена в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 6.1. договору, вартість за 1Гкал затверджується рішенням Виконавчого комітету Вільногірської міської ради. Оплата за спожиту теплову енергію проводиться у грошовій формі відповідно встановленому тарифу (ціни): теплова енергія за 1 Гкал - 1354,60 грн., крім того ПДВ -20% - 270,92 грн., всього з ПДВ - 1625,52 грн.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. (п. 6.2 договору)

Згідно п. 6.3. договору, розрахунки за постачання теплової енергії, що споживається, проводять впродовж 30-ти днів після пред'явлення постачальником рахунку за виконані послуги та підписання сторонами акту виключно у грошовій формі.

Сума договору складає 1690540,80 грн. в т.ч. ПДВ - 281 756,80 грн. (п. 6.5 договору)

В період з січня по лютий 2016 Комунальним підприємством "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області здійснено поставку Державному підприємству "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі відокремленого підрозділу філії "Вільногірській гірничо-металургійний комбінат" теплової енергії на загальну суму 425 723,69 грн., про що між сторонами було складено акти виконаних робіт за січень 2016 від 31.01.2016 на суму 227572,80 грн. та за лютий 2016 від 29.02.2016 на суму 198 150, 89 грн.

Наведені вище акти складені та підписані як позивачем так і відповідачем без заперечень, та як зазначено у даних актах сторони зауважень та претензій стосовно виконання умов договору одна до одної не мають.

Відповідач розрахунків за поставлену теплову енергію у сумі 425 723,69 грн., не здійснив.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання теплової енергії №2-16ТП/1022-2 від 29.12.2015, в частині своєчасної та повної оплати теплової енергії за період з січня по лютий 2016.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 6.3. договору, строк оплати за поставлену теплову енергію є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію у сумі 425 723,69 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволені позову судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Позивачем під час розгляду справи було подано заяву про збільшення суми позовних вимог з 425 723,69 грн. до 454 234,49 грн. та доплачено судовий збір у розмірі 427,66 грн., відповідно до платіжного доручення №860 від 19.05.2016, а при звернені з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у сумі 6385,86 грн. відповідно до платіжного доручення №814 від 27.04.2016, отже всього позивач сплатив 6813,52 грн. судового збору. Натомість сума судового збору за розгляд даної позовної заяви складає 6385,86 грн., у зв'язку з чим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Тому за його клопотанням, сума зайво сплаченого судового збору підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету у розмірі 427,66 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3, код 36716128) в особі відокремленого підрозділу філії "Вільногірській гірничо-металургійний комбінат" (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1, код 39389830) на користь Комунального підприємства "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Леніна, 8, код 36489101) суму заборгованості у розмірі 425 723 грн. 69 коп. та суму судового збору у розмірі 6385 грн. 86 коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Комунальному підприємству "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Леніна, 8, код 36489101) з Державного бюджету України 427,66 грн. суму надмірно сплаченого судового збору, про що видати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 03.06.2016

Суддя ОСОБА_4