ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Справа № 914/4193/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Малех І. Б.

суддів Желік М. Б.

ОСОБА_1

при секретарі Кришталь М.,

за участю представників:

від прокуратури ОСОБА_2

від позивача - ОСОБА_3

від відповідача - ОСОБА_4

від третіх осіб ОСОБА_5

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника військового прокурора Західного регіону України, вих.№10/2/3-300вих.-16 від 29.04.2016 року

на ухвалу господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року, головуючий суддя Фартушок Т.Б., судді Іванчук С.В., Коссак С.М.

у справі № 914/4193/15

за позовом: Першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, м.Київ

до відповідача: Брюховицької селищної ради, смт.Брюховичі

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

про: визнання незаконними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року в справі № 914/4193/15 припинено провадження у справі за позовом Першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України до Брюховицької селищної ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування рішень.

При винесенні даної ухвали, суд першої інстанції, враховуючи, що спір між сторонами віднесений до адміністративної юрисдикції, спір між тими ж Сторонами про той же предмет, розглядався судами в порядку адміністративного судочинства України, наявність судових рішень з даного спору, які набрали законної сили, прийшов до висновку про необхідність припинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, в звязку із тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

В апеляційній скарзі, відповідач, просить ухвалу господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року в справі № 914/4193/15 скасувати та передати справу на розгляд до господарського суду Львівської області.

В обґрунтування доводів, апелянт, зазначає, що ухвала суду першої інстанції винесена з неповним зясуванням обставин, що мали значення, порушенням норм процесуального права. Зокрема, вказав, що Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах 16 грудня 2015 року розглянув справу № 6 - 2510 цс 15, предметом якої був спір про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та витребування цієї земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відтак, на думку позивача, даний спір цілком підпадає під правову конструкцію, згадану у правовому висновку, а тому з урахуванням субєктивного складу сторін, підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відзивів на дану апеляційну скаргу сторони не подали.

У звязку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_10, розпорядженням керівника апарату суду № 226 від 30.05.2016 року призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі № 914/4193/15, у результаті якої в склад колегії по розгляду даної справи замість судді Кузя В.Л. введено суддю Желіка М.Б., розяснив представникам учасників судового процесу їх права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України та право на відвід судді, передбачене ст. 20 ГПК України. Відводів складу суду не заявлено.

Представник прокурора в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив ухвалу господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року в справі № 914/4193/15 скасувати та передати справу на розгляд до господарського суду Львівської області.

Представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року в справі № 914/4193/15 скасувати та передати справу на розгляд до господарського суду Львівської області.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив ухвалу господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року в справі № 914/4193/15 залишити без змін, при цьому зазначив, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків при винесенні даної ухвали.

Представник третіх осіб в судовому засіданні заперечила проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просила ухвалу господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року в справі № 914/4193/15 залишити без змін, при цьому зазначила, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків при винесенні даної ухвали

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд вважає, що ухвалу господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Першого заступника військового прокурора Західного регіону України - без задоволення з наступних підстав.

25.01.2016р. від представника Третіх осіб на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання (вх.№2567/16), у якому просить суд припинити провадження в даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України, в звязку із тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Вказане клопотання Треті особи мотивують тим, що спір у даній справі не є спором про право, як про це зазначає Прокурор в інтересах Держави в особі Позивача, а є публічно-правовим спором, а спірні відносини є публічно-правовими, оскільки виникають із публічно-правових відносин, не повязані із здійсненням сторонами майнових чи особистих немайнових прав та охоронюваних законом інтересів, а виникають із публічно-правових відносин, у яких держава та територіальні громади через свої органи управління беруть участь з метою реалізації владних повноважень.

Так, Треті особи зазначають про те, що спірні рішення прийняті органом місцевого самоврядування на виконання своїх управлінських функцій, на їхній основі видані правовстановлюючі документи, на які право власності отримано фізичною особою, а тому такий спір повинен вирішуватись в порядку адміністративного судочинства. З підстав наведеного, та з урахуванням субєктного складу Сторін спірних правовідносин, Треті особи роблять висновки про те, що даний спір повинен вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.

Водночас, представник Третіх осіб звертає увагу суду на те, що саме такими позовними вимогами Відповідач неодноразово звертався до адміністративних судів.

Так, Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2012р. у справі №2а-4315/12/1370 адміністративний позов про визнання протиправним та скасування Рішення Виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 07.03.2006 року №87 Про закріплення службової квартири Міністерства оборони України та видачу ордера та Рішення Виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 06.05.2010 року №87 Про виключення із числа службових, квартири будинку на території військового містечка по вул. Незалежності України - Смолиста в смт. Брюховичі - залишено без розгляду, в звязку з пропущенням строків звернення до суду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2013р. у справі №876/1262/13, апеляційну скаргу Прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2012р. про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 2а-4315/12/1370 за позовом першого заступника прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Брюховицької селищної ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.05.2014р. у справі № К/800/57811/13 касаційну скаргу Прокурора відділу представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері відхилено, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2012р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2013р. у цій справі залишено без змін.

Окрім того, Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.06.2015р. у справі №813/1520/15 позовну заяву першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Брюховицької селищної ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним і скасування рішення залишено без розгляду у звязку з пропущенням строків звернення до суду.

Вказаною ухвалою встановлено, що Позивач дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів, а саме: про існування спірного рішення Брюховицької селищної ради №87 від 06.05.2010р. - 11.03.2011р., що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2012р. у справі №2а-4315/12/1370 про залишення позовної заяви без розгляду, яка набрала законної сили.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2015р. у справі №876/6962/15 апеляційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12.06.2015р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі №813/1520/15 без змін.

З підстав наведеного, представник Третіх осіб робить висновки про те, що спір щодо оскарження Рішення Виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 07.03.2006р. №87 Про закріплення службової квартири Міністерства оборони України та видачу ордеру та Рішення Виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 06.05.2010р. №87 Про виключення із числа службових квартири будинку на території військового містечка по вул. Незалежності України Смолистій в смт. Брюховичі вже був предметом розгляду між тими ж сторонами і по ньому є судове рішення адміністративної юрисдикції, яке набрало законної сили, а відтак в суду наявні правові підстави для припинення провадження у даній справі з підстав того, що даний спір непідвідомчий господарським судам України.

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Приписами частини першої статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої вказаної статті обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

За приписами ч.3 ст.22 Закону України Про судоустрій і статус суддів, згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст.1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. №10 Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду, згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням; у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Частиною 1 статті 4 ГПК України встановлено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України та Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

- справи про банкрутство;

- справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

- справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

- справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

- справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

- справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

- справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ч.1 ст.21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам, з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4 1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам передбачено, що у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Приписами п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, в яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам (п.1 ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Пунктом 4.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (у чинній редакції) встановлено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення в зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 ГПК).

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що спір між сторонами віднесений до адміністративної юрисдикції, спір між тими ж Сторонами про той же предмет розглядався судами в порядку адміністративного судочинства України, наявність судових рішень з даного спору, які набрали законної сили, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та приходить до висновку, що господарський суд Львівської області правомірно припинив провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Щодо заперечень викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

У Постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року у справі №21-34а15 предметом спору є земельні правовідносини, а правовідносини щодо спірних розпоряджень органу місцевого самоврядування, жодним чином не регулюються вказаною Постановою.

Твердження Прокурора в інтересах держави в особі Позивача про те, що попередні судові рішення адміністративних судів були ініційовані з інших правових підстав та юридичних конструкцій не відповідає обставинам справи та спростовується текстом позовної заяви, а покликання на можливість повторного звернення до суду із даним позовом в порядку господарського судочинства має на меті лише ревізію попередніх судових рішень, що суперечить рішенню Європейського суду з прав людини у справі Пономарьов проти України (заява №3236/03) від 03.04.2008р., пунктом 40 якого Суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції (995_004), має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див., mutatis mutandis, рішення у справі Рябих проти Росії (980_172) (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99.

Згідно з ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням вимог норм процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Першого заступника військового прокурора Західного регіону України - відмовити.

2. Ухвалу господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року в справі № 914/4193/15 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 03.06.2016 р.

Головуючий суддя Малех І. Б.

Суддя Желік М. Б.

Суддя Костів Т. С.