ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 р. Справа № 923/326/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РОСЕР", м. Біла Церква Київської області

до приватного підприємства "ПВКФ "Євротранс-Н", м. Херсон

про стягнення 55071,47 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - представник ОСОБА_1, довіреність від 11.04.2016р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "РОСЕР" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з приватного підприємства "ПВКФ "Євротранс-Н" заборгованість у розмірі 55071,47 грн., з якої: 41860,80 грн. сума за понаднормовий простій 5 вагонів, 2352,60 грн. сума за понаднормовий простій 2 вагонів, 3333,07 грн. сума заборгованості по охороні 2 вагонів та 7552,00 грн. сума штрафу. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору транспортного експедирування №ТЭ-12082013 від 12.08.2013р., положення ст. ст. 9, 11 ЗУ "Про транспортно-експедиторську діяльність, положення ст.ст. 173, 193, 231, 316 ГК України та ст. ст. 525, 546, 549, 625-628, 903,929 ЦК України.

15 квітня 2016 року відповідач через канцелярію суду з супровідним листом подав відзив на позовну заяву та копії реєстраційних документів. Дані матеріали суд прийняв до розгляду та долучив до справи (а.с. 53-68).

Представник позивача у судовому засіданні 17.05.2016р. надав суду для залучення до матеріалів справи додаткові письмові пояснення по справі. Дані пояснення з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 93-102).

Представник відповідача у судовому засіданні 17.05.2016р. надав суду з супровідним листом для залучення до матеріалів справи нові докази, а саме: копію претензії від 08.10.2013р. №13/10, копію відзиву на претензію від 17.10.2013р., копію претензії від 24.10.2013р. №43/10, копію листа ВАТ "Первая грузовая компания" від 22.08.2013р., копію інструкції для заповнення накладної від 09.09.2013р. та копії залізничних накладних на вагони зі ст. Бурундай. Дані матеріали суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 79-92).

У судовому засіданні 17.05.2016р. оголошувалась перерва до 15 год. 00 хв. 31.05.2016р., з підстав передбачених ст. 77 ГПК України.

27 травня 2016р. представник відповідача через канцелярію суду подав письмове доповнення до відзиву. Дане доповнення з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 31.05.2016р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Будь-яких письмових заяв або клопотань на день розгляду справи від позивача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 22 ГПК України, зокрема, стосовно обов'язку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Крім того, відповідно до ст. 77 ГПК України неявка представника сторони у судове засідання може бути підставою для відкладення розгляду справи, коли з-за такої неявки неможливо розглянути певну справу.

Суд не визнавав явку сторін у судове засідання обов'язковою.

Отже, неявка у судове засідання представника позивача не унеможливлює розгляд справи № 923/326/16, не є підставою для відкладення її розгляду.

За таких обставин, справа розглядається без участі представника позивача, за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.05.2016р. позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які викладені у відзиві на позовну заву та письмовому доповненні до відзиву .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 12 серпня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "РОСЕР" (надалі - позивач або експедитор) і приватним підприємством "ПВКФ" "Євротранс-Н" (надалі - відповідач або клієнт) був укладений договір транспортного експедирування №ТЭ-12082013 (далі - договір).

Відповідно до умов п.1.1 договору експедитор зобовязується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання послуг, повязаних з перевезенням вантажів.

Відповідно до умов п.1.4. договору, експедитор виконує або організує надання послуг, повязаних з перевезенням вантажу, а також надає узгоджені з Клієнтом наступні послуги, зокрема:

- п.1.4.1. Забезпечує оптимальне транспортне обслуговування, а також організує перевезення вантажів залізничним транспортом по території України, Росії, Казахстану та іноземних держав, включаючи розрахунок ставок, тарифів, перевізних платежів тощо.

- п.1.4.2. Фрахтує національні, іноземні судна та залучає інші транспортні засоби і забезпечує їх подачу в порти, залізниці, склади, термінали або інші обєкти для своєчасного відправлення вантажів.

- п.1.4.6. Здійснює розрахунки з портами, залізницями, декларантами, транспортними організаціями (перевізниками), іншими третіми особами за перевезення, організацію перевезення, перевалку, зберігання вантажів.

Пунктом 4.1. договору, передбачено, що для виконання замовлених послуг клієнт забезпечує експедитора грошовими коштами на умовах 100% передплати запланованих витрат, якщо інше не передбачено у додатку до цього договору. Перерахування грошових коштів здійснюється в строки обумовлені у рахунку, рахунку-фактурі, інвойсі тощо, наданих експедитором, якщо іншій строк не вказаний в додатку до цього договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що на виконання умов договору позивач зобовязався здійснити перевезення вантажів відповідача залізницею по маршруту Херсон-Бурундай, Херсон-Актобе.

На виконання умов п.4.1 договору відповідач сплатив позивачу грошові кошти на умовах 100% передплати запланованих витрат експедитора.

Відповідно до п.4.2. валютою цього договору та валютою платежу є українська гривня.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що випадку виникнення у експедитора додаткових витрат, оплати штрафів та проведення інших платежів в інтересах клієнта та повязаних з виконанням цього договору, експедитор виставляє клієнту додатковий

рахунок, що підлягає оплаті в строк, обумовлений в рахунку.

Позивач зазначає, що 19 січня 2016 року він звернувся до відповідача з претензією №14/01/8 про сплату суми простою 5 вагонів по маршруту Херсон-Бурундай у розмірі 39912,10 грн., суми простою 2 вагонів по маршруту Херсон-Актобе в розмірі 2217,24 грн., суму за охорону 2 вагонів у розмірі 2838,91 грн. та суму штрафу у розмірі 7391,13 грн. Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання. Відтак, відповідачем не було сплачено за понаднормовий простій вагонів, зміну номенклатури вантажу, що потягло за собою здороження перевезень, а також штраф передбачений умовами договору.

Відповідно до п.п.2.2, 2.3 доповнення до договору, замовник зобов'язується провести завантаження вагону на протязі 2 днів/розвантаження вагона на протязі 3 діб безкоштовно з моменту подачі вагона на станцію.

Замовник здійснює оплату за час простою вагона з моменту прибуття вагона на станцію.

З 1-ої по 3-тю добу - безкоштовно

З 4-ої по 10-ту добу - 45 USD/доба

Більше 10-ти діб-90 45 USD/доба

Позивач вказує що з відповіді ДП "ГОЛОВНИЙ ІНФОРМАЦІЙНО-ОБЧИСЛЮВАЛЬНИЙ ЦЕНТР ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ УКРАЇНИ" від 22.11.2015р. за №36/920 вбачається наступне:

- Вагон №58022336 прибув на станцію Бурундай 07.09.2013р. о 15:40 год. та був відправлений зі станції 17.09.2013р. об 11:55 год., таким чином простій вказаного вагону складає 8 днів * 45 USD = 360 USD;

- Вагон №59964031 прибув на станцію Бурундай 07.09.2013р. о 15:40 год. та був відправлений зі станції 17.09.2013р. об 11:55 год., таким чином простій вказаного вагону складає 8 днів * 45 USD = 360 USD;

- Вагон №58050436 прибув на станцію Бурундай 07.09.2013р. о 15:40 год. та був відправлений зі станції 17.09.2013р. об 11:55 год., таким чином простій вказаного вагону складає 8 днів * 45 USD = 360 USD;

- Вагон №59964494 прибув на станцію Бурундай 09.09.2013р. о 17:55 год. та був відправлений зі станції 17.09.2013р. об 11:55 год. , таким чином простій вказаного вагону складає 6 днів * 45 USD = 270 USD;

- Вагон №59436634 прибув на станцію Бурундай 09.09.2013р. о 17:55 год. та був відправлений зі станції 17.09.2013р. об 11:55 год., таким чином простій вказаного вагону складає 6 днів * 45 ГІ8Р = 270 ГІ80.

Отже, за твердженням позивача понаднормовий простій 5 вагонів на ст. Бурундай складає 36 днів відповідно на загальну суму 1620 USD, що станом на 12.03.2016р. відповідно до курсу НБУ (1$=25,84 грн.) складає 41860,80 грн.

Також, як зазначає позивач, вагони №58049560 та №58018201, які прямували зі ст. Херсон до ст. Актобе, то їх понаднормовий простій на ст. Херсон складає 2 дні відповідно на загальну суму 90 USD, що станом на 19.01.2016р. відповідно до курсу НБУ (1$=25,84 грн.) складає 2325,60 грн.

Відповідно до п.2.10 доповнення до Договору, замовник зобов'язується сплатити Експедитору штраф в розмірі 300 USD і відшкодувати понесені Експедитором витрати по причині неправильно заповнених відправних документів.

Як слідує з позовної заяви, листами від 23.08.2013р. за №НД/ФСрт/ФКД-2038/13 та 19.09.2013р. за №НД/ФСрт/ФКД-2248/13 ОАО "Первая грузовая компания" повідомила ТОВ "РОСЕР" про те, що зі ст. Херсон контрагент (ПП "ПВКФ "Євротранс-Н") вважає за можливе змінювати номенклатуру грузів, що відповідно викликає подорожчання перевезення.

Також окрім групи вантажів, які не підлягають обов'язковій охороні, ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" були відправлені грузи, які підлягають обов'язковій охороні, що відповідно потягло за собою додаткові витрати.

Таким чином, позивач зазначає, що заборгованість по охороні вагонів №58022336, №59964031 складає 9067,12 російський рублів, що станом на 12.03.2016р. відповідно до курсу НБУ(1 руб=03676) складає 3333,07 грн.

У зв'язку із неодноразовою зміною номенклатури ТОВ "РОСЕР" було виставлені відповідні рахунки, що потягло за собою додаткові витрати Експедитора, а тому позивач просить сплатити штраф у розмірі 300 USD, що станом на 12.03.2016р. відповідно до курсу НБУ (1$=25,84 грн.) складає 7552,00 грн.

Отже, у зв'язку із несплатою відповідачем суми понаднормового простою вагонів, зміни номенклатури вантажів, що потягло за собою здороження перевезень, а також штрафу, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 55071,47 грн.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що у квітні 2015 року ТОВ "РОСЕР" звернулось до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до ПП "ПВКФ" "Євротранс-Н", в якій просило стягнути заборгованість у розмірі 190345,36 грн., з якої 45817,20 грн. - сума основного боргу, 126684,56 грн. - сума пені, 2082,49 грн. - сума 3% річних та 15761,11 грн. - сума інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на укладений між сторонами договір транспортного експедирування від 12.08.2013р. №ТЭ-12082013.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 27.07.2015р. у справі № 923/651/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вказане рішення 11.08.2015р. набрало законної сили.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Херсонської області від 27.07.2015р. встановлено наступні обставини.

На виконання п.4.1. вказаного договору відповідач сплатив грошові кошти на умовах 100% передплати запланованих витрат експедитора в сумі 289419,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 20.08.2013р. №1 суму 115768,00 грн. та від 21.08.2013р. №2 суму 173651,00 грн..

Відповідно до п.4.3.у випадку виникнення у експедитора додаткових витрат, оплати штрафів та проведення інших платежів в інтересах клієнта та пов'язаних з виконанням цього договору, експедитор виставляє клієнту додатковий рахунок, що підлягає оплаті в строк, обумовлений в рахунку.

Згідно п.2.1.5. договору експедитор вправі отримувати від клієнта плату за свої послуги, а також відшкодування витрат, штрафів, неустойок і інших платежів, понесених в інтересах клієнта, якщо такі витрати здійснювались в інтересах клієнта або внаслідок винних дій (бездіяльності) клієнта та документально підтверджені.

На підставі даного пункту договору ТОВ "РОСЕР" додатково виставив рахунки, яки були сплачені ПП "ПВКФ " "Євтотранс-Н" платіжним дорученням від 27.08.2013р. №3 в сумі 46120,65 грн.; платіжним дорученням від 28.08.2013р. № 4 в сумі 46120,65 грн.; платіжним дорученням від 12.09.2013р. № 12 в сумі 32789,53грн., всього: 125030,83 грн.

Таким чином, в силу ст. 35 ГПК України доведеним є факт виконання відповідачем умов п.2.1.5. договору щодо сплати позивачу 414449,83 грн.

Отже, проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору транспортного експедирування №ТЭ-12082013 від 12.08.2013р., суд вважає, що враховуючи факт здійснення оплати послуг експедитора за договором в порядку 100% передоплати (п.4.1. договору), сума позовних вимог в частині боргу у розмірі 47519,47 грн. ( 41860,80 грн. +2352,60 грн. + 3333,07 грн.) фактично є відшкодуванням збитків, які поніс позивач.

Суд зазначає, що згідно ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі, шляхом подання позову про відшкодування збитків.

Так, статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено можливість відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також чітко визначено термін збитків, під якими слід розуміти втрати, яких особа зазнала у в зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідне до статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, якій порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. При цьому, під збитками, розуміються витрати, зроблені уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частинами 1 та 2 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена, вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник. Отже, між порушенням та збитками має бути причинний зв'язок, за відсутністю такого зв'язку збитки не відшкодовуються.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, обов'язок щодо доведення складу цивільного правопорушення, наявність всіх елементів якого є обов'язковою передумовою деліктної відповідальності, покладається на позивача.

Суд звертає увагу, що позивач таких доказів суду не надав, оскільки в матеріалах справи відсутні документальні докази, які б дійсно підтверджували реальне понесення позивачем з вини відповідача витрат в сумі 47519,47грн.

Щодо вимоги в частині стягнення суми штрафу у розмірі 7552,00 грн., то суд зазначає наступне.

В обґрунтування даної вимоги позивач посилається на пункт 2.10. додатку до договору транспортного експедирування від 12.08.2013р. №ТЗ-12082013 (а.с. 17).

Проте у даному пункті договору сплата штрафу в розмірі 300 доларів США передбачається у разі неправильного заповнення клієнтом відправних документів, тобто не додержуючись інструкцій та дозволів, наданих експедитором. Відповідальність клієнта за "зміну номенклатури грузів" даною умовою договору не передбачається. Відповідач зі свого боку заповнював відправні документи на вагони № 58022336 та № 59964031 суворо дотримуючись інструкцій позивача, а позивач протилежного не довів.

За правилами ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Щодо клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву, в якому відповідач на підставі п.2 ч.1 ст. 80 ГПК просить припинити провадження у справі в частині стягнення 41860,80 грн. боргу, оскільки є рішення господарського суду у справі № 923/651/15, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, то дане клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що позивач у справі № 923/651/15 визначив суму основного боргу у розмірі 45817,20 грн. (еквівалент 1980 доларів США) за понаднормовий простій 5 вагонів по маршруту Херсон-Бурундай, загальна кількість склала 44 дні.

У справі № 923/326/16 позивач визначив суму боргу у розмірі 41860,80 грн. (еквівалент 1620 доларів США) за понаднормовий простій 5 вагонів на ст. Бурундай, загальна кількість складає 36 днів.

З викладеного слідує, що і предмет, і підстави нарахування суми боргу у справах № 923/651/15, №923/326/16 були різні.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги документально не підтверджені, а отже такі, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику відповідача про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.06.2016р.

Суддя С.В. Нікітенко