ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р.Справа № 922/1366/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 594398,74 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 за довіреністю №1159 від 31.05.2016;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованості в сумі 594398,74 грн., з яких: 472419,00 грн. - основна заборгованість, 94968,74 грн. - пеня, 6872,52 грн. - 3% річних та 20138,48 - інфляційні втрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем покладених на нього обов'язків за договором №2 від 16-02/2015 на транспортно - експедиційне обслуговування від 16.02.2015 щодо проведення розрахунків за надані позивачем транспортні послуги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 травня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18 травня 2016 року о 10:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

11 травня 2016 р. від імені позивача до господарського суду Харківської області надійшло клопотання (вх. №15223) про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, в межах суми позовних вимог 594398,74 грн., що належать ФОП ОСОБА_2 та, які знаходяться на поточних рахунках відповідача НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, відкритих у Харківському відділенні ПАТ "УКРСОЦБАНК", ідентифікаційний код 00039019, МФО 300023.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2016 відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 травня 2016 року розгляд справи відкладено на 01 червня 2016 р. о 10:00 год.

Позивач в судовому засіданні 01.06.2016 підтримав позов та просив суд його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, а також свого повноважного представника не направив, відзив на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав.

Копія ухвали господарського суду Харківської області від 18 травня 2016 року про відкладення розгляду справи на 01 червня 2016 р. о 10:00 год. надіслана на адресу відповідача 19 травня 2016 року, проте повернута підприємством зв'язку до господарського суду з посиланням на закінчення терміну зберігання.

У п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам України надано роз'яснення, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

16 лютого 2015 року, між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (надалі - Експедитор) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Перевізник) було укладено Договір № 2 на транспортно-експедиційне обслуговування (надалі - Договір), відповідно до умов якого Експедитор доручає, а Перевізник бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок Експедитора виконати або організувати виконання визначених Договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів у міському, приміському, міжміському та міжнародному сполученні автомобільним транспортом (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.1.3. Договору перевезення відповідно до цього Договору здійснюються відповідно до заявки на перевезення вантажу, яка оформлюється відповідно до цього Договору.

Згідно з п.2.1. Договору перевізник виконує перевезення вантажів на підставі письмових заявок, що подаються Експедитором, підписаних уповноваженим представником Експедитора та завірених його печаткою. У заявці Експедитор вказує необхідні умови щодо перевезення, включаючи: маршрут перевезення, місце та час навантаження та розвантаження, найменування та вид вантажу, кількість місць вантажу, його пакування, необхідність особливих умов перевезення або засобів перестороги для збереження вантажу у зв'язку із його властивостями, дата подачі автотранспорту для перевезення та строки перевезення тощо.

Відповідно до п.2.2. Договору заявка на транспортне обслуговування подається Експедитором:

2.2.1. Не менше, ніж за 12 годин до моменту подання автотранспорту в пункт завантаженя при здійсненні внутрішньоміських та приміських перевезень;

2.2.2. Не менше, ніж за 12 годин до моменту подання автотранспорту в пункт завантаження при здійсненні міжміських перевезень;

2.2.3. Не менше, ніж за 2 доби до моменту подання автотранспорту в пункт завантаження при здійсненні міжнародних перевезень.

Згідно з п.2.6. Договору факт, належність та обсяг надання послуг із перевезення вантажів фіксується в Актах приймання-передачі наданих послуг, які оформлюються і надаються Перевізником не пізніше ніж протягом 10 календарних днів з дати здійснення перевезення на підставі оформлених відповідно до цього Договору та чинного законодавства та завірених Експедитором документів, які підтверджують виконання перевезення.

Відповідно до п.5.1. Договору вартість послуг Перевізника, що включає у себе провізну плату й винагороду, що належить Перевізнику, визначається відповідно до Тарифів на послуги перевезення, які встановлені Експедитором, які вказуються в Заявці на перевезення.

Згідно з п.5.3. Договору оплата наданих Перевізником послуг здійснюється Експедитором протягом 14-ти банківських днів з дати підписання Акту приймання-передачі наданих послуг (п.2.6.) на підставі виставленого Перевізником рахунку, що виставляється відповідно до підписаного Акту.

Даний Договір набирає чинності з моменти підписання його сторонами та діє до 07.01.2016 (п. 9.1. Договору).

На виконання умов Договору, відповідач замовив наступні транспортні послуги:

- за заявкою від 03 вересня 2015 р., маршрут Харків (Україна) - Тбілісі (Грузія), вантаж цигарки в коробках, вагою 20 тон. на суму 48356,00 грн.;

- за заявкою від 09 вересня 2015 р., маршрут Харків (Україна) - Тбілісі (Грузія), вантаж цигарки в коробках, вагою 20 тон. на суму 49302,00 грн.;

- за заявкою від 11 вересня 2015 р., маршрут Харків (Україна) - Тбілісі (Грузія), вантаж цигарки в коробках, вагою 20 тон. на суму 47806,00 грн.;

- за заявкою від 22 вересня 2015 р., маршрут Харків (Україна) - Ереван (Арменія), вантаж цигарки в коробках, вагою 20 тон. на суму 76137,00 грн.;

- за заявкою від 23 вересня 2015 р., маршрут Харків (Україна) - Тбілісі (Грузія), вантаж цигарки в коробках, вагою 20 тон. на суму 47824,00 грн.;

- за заявкою від 24 вересня 2015 р., маршрут Харків (Україна) - Тбілісі (Грузія), вантаж цигарки в коробках, вагою 20 тон. на суму 47465,00 грн.;

- за заявкою від 24 вересня 2015 р., маршрут Харків (Україна) - Тбілісі (Грузія), вантаж цигарки в коробках, вагою 20 тон. на суму 47465,00 грн.;

- за заявкою від 28 вересня 2015 р., маршрут Харків (Україна) - Ереван (Арменія), вантаж солод, вагою 20 тон. на суму 68071,00 грн.

- за заявкою від 26 листопада 2015 р., маршрут Харків (Україна) - Тбілісі (Грузія), вантаж цигарки в коробках, вагою 20 тон. на суму 58993,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором № 2 на транспортно - експедиційне обслуговування від 16 лютого 2015 року виконав в повному обсязі надав відповідачу послуги щодо транспортно-експедиційного обслуговування вантажу на загальну суму 491419,00 грн., даний факт підтверджується актом надання послуг №383 від 14.09.2015 на суму 48356,00 грн., актом надання послуг №392 від 18.09.2015 на суму 49302,00 грн., актом надання послуг №391 від 18.09.2015 на суму 47806,00 грн., актом надання послуг №411 від 02.10.2015 на суму 76137,00 грн., актом надання послуг №418 від 06.10.2015 на суму 47824,00 грн., актом надання послуг №416 від 05.10.2015 на суму 47465,00 грн., актом надання послуг №417 від 05.10.2015 на суму 47465,00 грн., актом надання послуг №424 від 09.10.2015 на суму 68071,00 грн. та актом надання послуг №542 від 10.12.2015 на суму 58993,00 грн.

Відповідачем було проведено часткову оплату послуг з перевезення у розмірі 19000,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку позивача, наявними в матеріалах справи.

Позивачем 11 квітня 2016 року на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою сплатити на користь позивача заборгованість у розмірі 537423,18 грн.

Проте, вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. ст. 202, 205, 207 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, зокрема, дво- або багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин може вчинятись усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За статтями 929 Цивільного кодексу України та 316 Господарського кодексу України, яка є аналогічною вказаній статті ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевказані обставини та приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів на спростування наявної перед позивачем заборгованості, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості в сумі 472419,00 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, а тому підлягає задоволенню повністю.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 94968,74 грн. - пені, суд виходить з наступного.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) за яким передбачено правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6.6. Договору у разі порушення Експедитором строків оплати вартості послуг за цим Договором Перевізник має право вимагати сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення оплати, за кожен день прострочення, від суми, оплату якої прострочено.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд здійснивши перерахунок пені за допомогою системи "Законодавство", не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 94968,74 грн. підлягають задоволенню повністю.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем свого грошового зобов'язання за договором, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 6872,52 грн., а також інфляційних втрат в сумі 20138,48 грн., а відтак позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 8915,98 грн.

Судовий збір у розмірі 689,00 грн. за подання клопотання про забезпечення позову покладається на позивача з огляду на те, що вказане клопотання (вх. 15223 від 11.05.2016) було розглянуто судом та ухвалою господарського суду Харківської області від 18 травня 2016 року в його задоволенні було відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 11, 202, 205, 207, 530, 909 Цивільного кодексу України, статей 175, 181, 193, 307 Господарського кодексу України, статті 50 Закону України "Про автомобільний транспорт", ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (61037, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61111, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу в розмірі 594398,74 грн. (з яких: 472419,00 грн. - основна заборгованість, 94968,74 грн. - пеня, 6872,52 грн. - 3% річних, 20138,48 грн. - інфляційні втрати) та витрати по сплаті судового збору в сумі 8915,98 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.06.2016 р.

Суддя І.О. Чистякова