КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа№ 906/1376/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від прокуратури Винник О.О. - посвідчення №036704 від 15.12.2015 р.

від відповідача 1 Крівінюк Є.П. - дов. № 01/03/2015 від 01.03.2015 р.

від відповідача 2 не з'явились

від відповідача 3 не з'явились

від третьої особи 1 не з'явились

від третьої особи 2 не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області

на рішення господарського суду міста Києва

від 03.12.2015 року (суддя Маринченко Я.В.)

у справі № 906/1376/15

за позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави

до 1) Спільного підприємства «Щорсівський гранітний кар'єр

Укооппостачмашу»

2) Житомирської обласної державної адміністрації

3) Дочірнього підприємства «Коростенський лісгосп АПК»

Житомирського обласного агролісогосподарського

підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради

треті особи, які не заяваляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів 1) Державне агентство лісових ресурсів України

2) Житомирське обласне управління лісового та

мисливського господарства

про визнання незаконним розпорядження голови обласної державної

адміністрації, визнання недійсним договору довгострокового

користування лісами та зобов'язання повернути лісову ділянку

постійному лісокористувачу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2015 р. у справі № 906/1376/15 у позові відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, заступник прокурора Житомирської області оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позов прокурора задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, Лісового кодексу України, вимог природоохоронного та податкового законодавства, відтак підлягає скасуванню.

За твердженнями прокуратури, через невірне застосування норм Лісового кодексу України, вимог природоохоронного та податкового законодавства, суд дійшов помилкового висновку про законність розпорядження Житомирської обласної державної адміністрації № 455 від 29.12.2012 року та укладеного договору довгострокового тимчасового користування лісами без відповідного погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері лісового господарства, правомірності не визначення в договорі розміру збору за спеціальне використання лісових ресурсів. На думку апелянта, суд залишив поза увагою, що в оспорюваному договорі невірно визначено плату за спеціальне використання лісових ресурсів, відтак цей правочин має бути визнаний недійсним тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2016 року апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І. та розгляд справи призначено на 29.03.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 року розгляд справи № 906/1376/15 відкладено на 12.04.2016 року в зв'язку з неявкою представників третіх осіб 1, 2.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 року розгляд справи № 906/1376/15 відкладено на 17.05.2016 року через неявку представників відповідача 3, третіх осіб 1, 2, продовжено розгляд справи на 15 днів.

В зв'язку з перебуванням судді Мартюк А.І. на лікарняному, 17.05.2016 року системою автоматичного розподілу проведено заміну згаданого судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 року апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області прийнято до провадження у визначеному складі суду та розгляд справи відкладено через неявку в судове засідання представників відповідача 3, третіх осіб 1, 2 та необхідністю надання представником прокуратури додаткових письмових пояснень по справі на 31.05.2016 року, зобов'язано прокуратуру Житомирської області до дня наступного судового засідання надати через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду письмові пояснення з приводу нормативного обґрунтування визначення ціни договору довгострокового тимчасового користування лісами від 27.02.2014 року.

На підставі ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги (п. 9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України").

В судове засідання 31.05.2016 року з'явилися представники прокуратури та відповідача 1, представники відповідачів 2,3 та третіх осіб 1, 2 не з'явилися, проте 28.03.2016 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача 2 з проханням справу розглядати без участі представника відповідача 2 та врахувати позицію по справі, яка зазначена у відзиві на позовну заяву.

В свою чергу, представник відповідача-1 надав пояснення в судовому засіданні 29.03.2016 року.

Представники третіх осіб 1,2 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак повторно не з'явились, про неявку та її причини апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали. Представник прокуратури та відповідача 1 не заперечували проти розгляду справи за відсутності представників відповідачів 2, 3 та третіх осіб 1, 2.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки неявка представників відповідачів 2, 3 та третіх осіб 1, 2 не перешкоджає вирішенню спору по суті, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності згаданих представників за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Представник прокуратури в судовому засіданні доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати за наведених в скарзі підстав та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача 1 доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що від нього не залежали. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність й обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про визнання незаконним розпорядження голови обласної державної адміністрації, визнання недійсним договору довгострокового користування лісами та зобов'язання відповідача-1 повернути постійному лісокористувачу лісову ділянку.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації є незаконним, оскільки передачу лісової ділянки в тимчасове довгострокове користування здійснено без погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері лісового господарства, яким є Державне агентство лісових ресурсів України. Крім цього, умовами договору визначено плату за користування лісами, розраховану в іноземній валюті та без відповідного рішення Житомирської обласної ради щодо встановлення збору за спеціальне використання лісових ресурсів, що призвело до порушення інтересів держави та несплати тимчасовим користувачем в установленому законом порядку ренти за спеціальне використання лісових ресурсів. Саме тому прокурор просив визнати недійсними: розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації, договір оренди, а також зобов'язати відповідача 1 повернути постійному лісокористувачу спірну лісову ділянку тощо.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 03.09.2015 року позовну заяву на підставі ст.ст. 16, 17 ГПК України передано до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.09.2015 року порушено провадженні у справі та позовну заяву прийнято до провадження.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив у їх задоволенні.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд встановив, що на момент прийняття розпорядження органу місцевого самоврядування погодження Держлісагентства не було передбачено нормами чинного законодавства, отже розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації (п.12 Розпорядження), яким погоджено надання лісової ділянки в користування, прийнято в межах компетенції органу місцевого самоврядування, відтак місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним п. 12 розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації від 29.12.2012 №455.

Окрім цього, суд першої інстанції встановив, що до укладення спірного договору тимчасовий користувач лісової ділянки виконав всі необхідні передбачені приписами ст. 18 Лісового кодексу України умови, зокрема: отримав рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого в межах його повноважень, погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та погодження постійного лісокористувача - ДП «Коростенський лісгосп АПК». Крім цього, спірний договір було укладено сторонами після отримання всіх необхідних погоджень, в тому числі й висновку Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства №02-01-24/09 від 03.01.2013 року, який є належним погодженням надання лісової ділянки в довгострокове тимчасове користування відповідачу 1. Оскільки договір укладено сторонами лише після отримання відповідного погодження територіального органу Держлісагентства, підстав для визнання його недійсним місцевий господарський суд не знайшов тощо.

Як встановлено матеріалами справи, 29.12.2012 року прийнято розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації №455, п.12 якого погоджено надання СП «Щорсівський гранітний кар'єр Укооппостачмашу» лісових ділянок, розташованих в межах Коростенського району Ушомирського лісництва ДП «Коростенський лісгосп АПК» (квартал 20 виділ 1(1) площею 1,7 га, квартал 2 виділ 5(1) площею 1,3 га, квартал 20 виділ 5(2) площею 3,0 га, квартал 20 виділ 6 площею 3,9 га, загальною площею 9,9 га для довгострокового тимчасового користування терміном на 30 років без вилучення їх у постійних лісокористувачів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей.

Таким чином, 29.11.2012 року СП «Щорсівський гранітний кар'єр» звернулось до Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства з проханням надати погодження на передачу в довгострокове тимчасове користування згаданих лісових ділянок.

Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства висновком попереднього погодження надання лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей № 02-01-24/09 від 03.01.2013 року погодило виділення лісових ділянок загальною площею 9,9 га на землях лісогосподарського призначення ДП «Коростенський лісгосп АПК» на умовах довгострокового тимчасового користування без права вилучення у постійного лісокористувача.

27.02.2014 року між постійним лісокористувачем, власником лісів (уповноважена ним особа) ДП «Коростенський лісгосп АПК» (сторона 1) та тимчасовим користувачем СП «Щорсівський гранітний кар'єр» (сторона 2) укладено договір довгострокового тимчасового користування лісами (далі - Договір), за умовами п.1 якого сторона 1 виділяє, а сторона 2 приймає у строкове, платне довгострокове користування лісову ділянку з метою використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і освітньо-виховних цілей.

За умовами п. 2 Договору, у користування виділяється лісова ділянка загальною площею 9,9 га, яка розташована в Ушомирському лісництві ДП «Коростенський лісгосп АПК».

За користування лісовою ділянкою сторона 2 сплачує орендну плату стороні 1 за домовленістю 20 доларів за рік згідно курсу НБУ (п.18 Договору).

Плата вноситься у строки та в порядку, визначені чинним законодавством незалежно від фактичного користування земельною ділянкою (п. 19 Договору).

За приписами ст.ст. 16, 18 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. Об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року.

Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4.26 Положення про Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства, затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України Управління підпорядковується Держлісагентсву та є його територіальним органом, завданням якого є реалізація повноважень Держлісагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці в сфері лісового та мисливського господарства. Управління відповідно до покладених на нього завдань погоджує надання лісів у постійне користування.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що відповідач до укладення Договору виконав всі необхідні передбачені положеннями ст. 18 Лісового кодексу України умови, зокрема, отримав рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого в межах повноважень такого органу, а також погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику всфері лісового господарства та погодження постійного лісокористувача.

Наведене спростовує доводи прокуратури про те, що рішення Житомирської обласної державної адміністрації прийняте без погодження з ценральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а саме Державним агентством лісових ресурсів України.

У відповідності до п. 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. №02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції в тій частині, що розпорядження Житомирської обласної державної адміністрації прийнято з межах компетенції й може бути підставою для надання лісової ділянки в користування при відповідному погодженні з органом виконавчої влади з питань лісового господарства, що реалізує державну політику у цій сфері, відтак, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо визнання п. 12 розпорядження Житомирської обласної державної адміністрації № 455 від 29.12.2012 року недійсним.

Крім цього, суд першої інстанції вважав також безпідставною іншу позовну вимогу про визнання недійсним Договору з підстав невірного визначення сторонами при його укладенні плати за спеціальне використання лісових ресурсів, тому вважав Договір таким, що відповідає вимогам закону.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, зміст правочину на підставі ст. 203 ЦК України не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 229.1 ПК України, платниками збору за спеціальне використання лісових ресурсів є лісокористувачі - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, фізичні особи (крім фізичних осіб, які мають право безоплатно без видачі спеціального дозволу використовувати лісові ресурси відповідно до лісового законодавства), а також фізичні особи - підприємці, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів на підставі спеціального дозволу (лісорубного квитка або лісового квитка) або відповідно до умов договору довгострокового тимчасового користування лісами.

Статтею 330.1.5 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування збором є використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт.

Положеннями ст.331.11 ПК України встановлено, що за заготівлю другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів ставки збору встановлюються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Відповідно до ст. 334.2 ПК України лісокористувачі щокварталу складають розрахунок збору наростаючим підсумком з початку року за формою, встановленою у передбаченому ст. 46 цього Кодексу порядку, у якому окремим рядком зазначається сума збору, сплачена відповідно до підпунктів 334.2.1 та 334.2.2 цього пункту, та подають його контролюючому органу за місцезнаходженням лісової ділянки у визначені для квартального податкового (звітного) періоду строки.

Лісокористувачі сплачують збір у строки, визначені для квартального податкового (звітного) періоду.

Збір сплачується лісокористувачами щокварталу рівними частинами від суми збору, зазначеної в спеціальних дозволах, виданих у відповідному календарному році, крім сум збору, сплачених відповідно до підпунктів 334.2.1 і 334.2.2 пункту 334.2 цієї статті.

Відсутність в умовах договору посилання на сплату вищезгаданого збору не звільняє лісокористувача від обов'язку сплати цього збору, оскільки порядок його сплати визначено положеннями ПК України. Крім цього, як вбачається зі змісту укладеного між сторонами Договору, зокрема п. 23, на тимчасового лісокористувача покладається обов'язок у 10-денний термін з дати прийняття лісової ділянки стати на облік в органах податкової служби.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку з приводу того, що відсутність в умовах договору розміру та обов'язку сплати лісокористувачем спеціального збору за використання лісових ресурсів не може бути підставою для визнання недійсним договору, оскільки таке не звільняє відповідача від обов'язку сплати цього збору.

За умовами п. 18 Договору, сторони визначили плату за користування лісовою ділянкою в іноземній валюті - доларах США по курсу Національного Банку України.

В судовому засіданні представники відповідачів 1 та 3 ствердили, що розрахунки відбуваються в національній валюті - гривні.

Зобов'язання на підставі ст. 524 ЦК України має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору( ч. 3 ст. 180 ГК України).

Визначаючи основною валютою зобов'язання грошову одиницю України - гривню, приписи чинного законодавства не містять заборони щодо визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті. Проте п.18 Договору сторони не визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а лише зазначили орендну плата за користування лісовою ділянкою в розмірі 20 доларів за рік згідно курсу НБУ. Крім цього, Договором не встановлено як розраховується ціна, на підставі яких даних відбувається розрахунок за користування лісовою ділянкою,оскільки не зазначено навіть країну походження долару, у якому визначена плата за користування лісовою ділянкою.

Враховуючи подані представником прокуратури докази щодо порядку розрахунку вартості за користування лісовою ділянкою, сплата за користування нею мала б приблизно складати 40 748, 40 грн., що ніяк не співвідноситься з ціною, визначеною сторонами в Договорі.

З огляду на наведене та те, що плата за користування лісів визначена постійним користувачем за відсутності рішення Житомирської обласної ради й це призвело до порушення інтересів держави в сфері лісокристування, висновки суду першої інстанції про те, що Договір відповідає вимогам законодавства за відсутності погодження сторонами Договору істотної умови - ціни є безпідставними та необгрунтованими.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору довгострокового тимчасового користування лісами від 27.02.2014 року та зобов'язання повернути лісову ділянку площею 9,9 га постійному лісокористувачу, тому оскаржене рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позову, в решті - рішення як законне та обґрунтоване обставинами й матеріалами справи слід залишити без змін. Доводи апелянта по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу частково та підлягають частковому задоволенню.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, а відтак й часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити частково, рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі № 906/1376/15 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору довгострокового тимчасового користування лісами від 27.02.2014 року та зобов'язання повернути лісову ділянку площею 9,9 га постійному лісокористувачу скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, в решті рішення залишити без змін.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позовні вимоги заступника прокурора Житомирської області задовольнити частково.

Визнати недійсним договір довгострокового тимчасового користування лісами від 27.02.2014 року, укладений між Дочірнім підприємством «Коростенський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісгосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради та Спільним підприємством «Щорсівський гранітний кар'єр Укооппстачмашу».

Зобов'язати Спільне підприємство «Щорсівський гранітний кар'єр Укооппстачмашу» повернути Дочірньому підприємству «Коростенський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісгосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради лісову ділянку, розташовану в межах Коростенського району Ушомирського лісництва Дочірнього підприємства «Коростенський лісгосп АПК» (квартал 20 виділ 1(1) площею 1,7 га, квартал 2 виділ 5(1) площею 1,3 га, квартал 20 виділ 5(2) площею 3,0 га, квартал 20 виділ 6 площею 3,9 га, загальною площею 9,9).

Стягнути з Спільного підприємства «Щорсівський гранітний кар'єр Укооппостачмашу» (11555, с. Поліське, Коростенського району, Житомирської області, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь прокуратури Житомирської області (10008, місто Житомир, вулиця Першого травня, 11, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 893 (вісімсот дев'яносто три) грн. 20 коп.

Стягнути з Житомирської обласної державної адміністрації (01014, місто Житомир, майдан імені С.П. Корольова, 1, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь прокуратури Житомирської області (10008, місто Житомир, вулиця Першого травня, 11, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 893 (вісімсот дев'яносто три) грн. 20 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Коростенський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісгосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради (11501, Житомирська область, місто Коростень, вулиця Кірова, 61, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь прокуратури Житомирської області (10008, місто Житомир, вулиця Першого травня, 11, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 893 (вісімсот дев'яносто три) грн. 20 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.»

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/1376/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець