номер провадження справи 10/40/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016 Справа № 908/1092/16

Суддя Алейникова Т.Г., розглянувши матеріали

за позовом: Державного підприємства Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства, м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства Водоканал, м. Запоріжжя

про стягнення 182 054, 57 грн.

суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, на підставі довіреності б/н від 12.04.2016 р.;

від відповідача ОСОБА_2, на підставі довіреності № 12 від 11.01.2016 р.

Розглядається позовна заява Державного підприємства Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства, м. Київ до Комунального підприємства Водоканал, м. Запоріжжя про стягнення заборгованості в розмірі 182 054, 57 грн. за договором № 41-10-13 від 09.09.2013 р. на створення (передачу) науково-технічної продукції (надалі Договір) - «Розробка схеми оптимізації систем водопостачання та водовідведення м. Запоріжжя»., яка складається з 173 200,00 грн. (сто сімдесят три тисячі двісті гривень 00 копійок) основного боргу, 3 658, 57 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят вісім гривень 57 копійок) 3% річних та 5 196,00 грн. (п'ять тисяч сто дев'яносто шість гривень 00 копійок) інфляційного збільшення суми боргу.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., протоколом автоматичного розподілу справи між суддями від 22.04.2016 р., справу 908/1092/16 передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.04.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1092/16, якій присвоєно номер провадження 10/40/16, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 23.05.2016 р.

Представник позивача у судовому засіданні 23.05.2016 р. підтримав вимоги викладені в позовній заяві та надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні 23.05.2016 р. проти позову заперечував, до суду надав письмовий відзив в якому просить припинити провадження по справі.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Судом було оголошу перерву в судовому засіданні на 06.06.2016 р. о 10-00 год.

Представник позивача у судовому засіданні 06.06.2016 р. підтримав вимоги викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні 06.06.2016 р. надав заяву про надання розстрочки виконання рішення суду на 18 місяців.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За клопотанням представників сторін судовий процес ведеться без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

У судовому засіданні 06.06.2016 р., розгляд справи був закінчений, в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.09.2013 р. між відповідачем - Комунальним підприємством «Водоканал», в якості замовника, та позивачем - Державним підприємством «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства», в якості виконавця, укладено Договір № 41-10-13 на створення (передачу) науково-технічної продукції (надалі Договір) - «Розробка схеми оптимізації систем водопостачання та водовідведення м. Запоріжжя» (п. 1.1. Договору).

Згідно ч. 1 ст. 331 господарського кодексу України за договором на створення і передачу науково-технічної продукції одна сторона (виконавець) зобов'язується виконати зумовлені завданням другої сторони (замовника) науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи (далі - НДДКР), а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи (продукцію) і оплатити їх.

Відповідно до ст. 892 ЦК України на договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Зміст та обсяги робіт в цілому, відповідно до п. 1.2. Договору, визначені у Календарному плані робіт, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 20.06.2014 р

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. Договору при завершені робіт виконавець представляє замовнику акт здачі-приймання науково-технічної продукції з додатком до нього комплекту наукової, технічної та іншої документації, передбаченої вимогами договору.

Позивач взяті на себе за Договором зобов'язання виконало в повному обсязі та належним чином.

Роботи за Етапом 2 Договору «Проведення аналізу та розробка схеми оптимізації водовідведення м. Запоріжжя», вартістю 200 000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 копійок) прийняті зі сторони підприємства відповідача за Актом № 25 приймання-передачі науково-технічної продукції від 20.06.2014 р.

Науково-технічна продукція, обумовлена Етапом 1 Договору - «Проведення аналізу та розробка схеми водопостачання м. Запоріжжя», вартістю 400 000,00 грн. (чотириста тисяч гривень 00 копійок) направлена на адресу підприємства відповідача 14.10.2014 р. із супровідним листом № 40-10-364 та двома примірниками Акта № 45 приймання-передачі науково-технічної продукції.

У відповідності до п. 3.3. Договору замовник протягом 5 днів з дня одержання акту здачі-прийняття робіт і звітних документів, визначених у п. 3.2. Договору, зобов'язаний направити виконавцю із супровідним листом підписаний акт (або мотивовану відмову від приймання робіт) та протягом 10-ти днів з дня підписання акта оплатити вартість виконаних робіт.

21.11.2014 р. у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за Договором на загальну суму 520 000,00 грн. та несвоєчасним підписанням Акта № 45 приймання-передачі науково-технічної продукції відповідачеві пред'явлено відповідну претензію за № 40-95433.

Відповідач разом із супровідним листом № 15400 від 11.12.2014 р. направив на адресу позивача підписаний примірник Акта № 45 приймання-передачі науково-технічної продукції, а також запропонований для погодження Графік погашення заборгованості у сумі 520 000,00 грн. з наступним розстроченням платежів: 87 000, 00 грн. до 16.12.2014 р.; 86 600,00 грн. до 19.02.2015 р., 86 600,00 грн. до 19.03.2015 р., 86 600,00 грн. до 16.04.2015 р., 86 600,00 грн. до 21.05.2015 р., 86 600,00 грн. до 18.06.2015 р.

Позивач, листом від 18.12.2014 р. № 40-03-482 погодив запропонований відповідачем графік погашення заборгованості в цілому, з корегуванням першої кінцевої дати платежу з 16.12.2014 р. на 22.12.2014 р.

На дату пред'явлення позову зі сторони КП «Водоканал» на користь позивача було сплачено 346 800,00 грн. (триста сорок шість тисяч вісімсот гривень 00 копійок), що відповідає графіку платежів станом на 16 квітня 2015 року.

Платіж у сумі 86 600,00 грн. встановлений до 21 травня 2015 року та платіж у сумі 86 600,00 грн., встановлений до 18 червня 2015 р. зі сторони відповідача не здійснені, що у відповідності до статті 612 ЦК України вважається простроченням боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вказаного, з відповідача на користь позивача крім суми основного боргу у розмірі 173 200, 00 грн. підлягає стягненню 3 % річних у сумі 3 658, 57 грн. та сума інфляційного збільшення боргу у розмірі 5 196, 00 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості на час подання позову до суду, з урахуванням 3 % річних та суми інфляційного збільшення боргу, що підлягає до стягнення становить 182 054,57 грн. (сто вісімдесят дві тисячі п'ятдесят чотири гривні 57 копійок).

Частиною 4 ст. 538 Цивільного кодексу України визначено: якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Представник позивача у судовому засіданні 23.05.2016 р. підтримав вимоги викладені в позовній заяві та надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вказане, позивач вважає, що з відповідача підлягають стягненню 3 % річних та сума інфляційного збільшення боргу за весь період прострочення з 22.05.2015 р. по 23.05.2016 р.

Загальна сума 3% річних складає: 2 613,24 грн. + 2 414,49 грн. = 5027,64 грн.

Загальна сума інфляційного збільшення суми боргу становить: 6 443,04 грн. + 6062,00 грн. = 12 505, 04 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, з урахуванням 3% річних та суми інфляційного збільшення боргу, що підлягає до стягнення становить 192 148, 08 грн.

Дії (бездіяльність) Відповідача, що виражаються в непогашенні боргу, порушують законні права та охоронювані законом інтереси позивача, і не відповідають вимогам діючого законодавства, а саме ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, якими встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У сфері господарювання згідно із ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу .сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 173 Господарського Кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Отже, у зв'язку із не виконанням своїх зобов'язань та з урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог у Відповідача виник борг на загальну суму у розмірі 192 148, 08 грн. (сто дев'яносто дві тисячі сто сорок вісім гривень 08 копійок), в тому числі 173 200, 00 грн. (сто сімдесят три тисячі двісті гривень 00 копійок) основного боргу, 5 027, 64 грн. (п'ять тисяч двадцять сім гривень 64 копійки) 3 % річних та 12 505, 04 грн. (дванадцять тисяч п'ятсот п'ять гривень 04 копійки) інфляційного збільшення суми боргу.

Як вбачається з наданих до суду документів, свої зобов'язання за договором № 41-10-13 від 09.09.2013 р. на створення (передачу) науково-технічної продукції, позивачем виконано у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦКУ зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперчував, до суду направив письмові заперечення на позов в яких просив суд припинити провадження по справі.

Відповідно до ч.2 ст.20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; іншими способами, передбаченими законом.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги Державного підприємства Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства, м. Київ до Комунального підприємства Водоканал, м. Запоріжжя про стягнення заборгованості в розмірі 192 148, 08 грн. за договором № 41-10-13 від 09.09.2013 р. на створення (передачу) науково-технічної продукції, позивачем виконано у повному обсязі р., в тому числі 173 200, 00 грн. (сто сімдесят три тисячі двісті гривень 00 копійок) основного боргу, 5 027, 64 грн. (п'ять тисяч двадцять сім гривень 64 копійки) 3 % річних та 12 505, 04 грн. (дванадцять тисяч п'ятсот п'ять гривень 04 копійки) інфляційного збільшення суми боргу.

06.06.2016 р. відповідачем було надано до суду заяву про надання розстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до частини 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити рішення.

Враховуючи викладене, КП «Водоканал» просить суд надати розстрочку виконання рішення з червня 2016 року на 18 місяців рівними частками для розрахунку з Позивачем, виходячи з такого.

По-перше, мають місце виняткові обставини, що спричинили несвоєчасне виконання відповідачем договірних зобов'язань, що виникли на підставі договору № 41-10-13 від 09.09.2013.

Вкрай тяжке фінансове становище, в якому на даний час перебуває комунальне підприємство «Водоканал», викликано, передусім, дуже низьким рівнем сплати споживачами (фізичними та юридичними особами) за отримані послуги з водопостачання та водовідведення, що призвело до великого обсягу дебіторської заборгованості, велику частину якої складає заборгованість фізичних осіб - категорія споживачів «населення». При цьому, КП «Водоканал» не має законодавчо встановленої можливості відключення вказаних осіб від послуги з водопостачання, оскільки це може призвести до порушення санітарного благополуччя та нормального життєзабезпечення міста. Таким чином» Відповідач не має нормативних важелів впливу на несумлінних споживачів шляхои припинення надання послуг, що призводить до погіршення платоспроможності підприємства відповідача за необхідності забезпечення неухильного дотримання кількісних та якісних показників надання відповідних послуг в сфері централізованого водопостачання та водовідведення.

По-друге, Відповідач не нараховує пеню та не застосовує інші заходи майнової відповідальності (нарахування річних, відшкодування збитків від інфляції) до своїх споживачів, оскільки більшу частину з них складають населення, бюджетні установи, (лікарні, заклади освіти, військові частини тощо), сількомунгоспи та інші споживачі, що належать до соціально важливих та незахищених верств суспільства.

Враховуючи наявні збитки підприємства за рахунок не покриття тарифами фактичних витрат та серйозні аварії на колекторах Хортицького району, на сьогоднішній день фінансовий стан Відповідача значно погіршився. Підприємство працює в жорсткому режимі економії коштів, що призводить до погіршення матеріально-технічної бази, на підприємстві призупинено технічне обслуговування та ремонт мереж, обладнання, споруд та транспортної техніки, не закуповуються ПММ, скорочені адміністративні витрати та навіть не проводяться технічні ремонти.

В умовах постійного дефіциту обігових коштів Відповідача протягом року вичерпало усі можливі власні резерви.

Для стабілізації фінансового стану відповідача, забезпечення безперебійного надання послуг водопостачання та водовідведення та своєчасного виконання своїх і основних зобовязань, зокрема на спожиту електроенергію, відповідач робить усе можливе, але при цьому зберігається загроза зупинки основного виробництва і відповідача, що може спричинити вкрай серйозні наслідки.

При цьому відповідач зазначає, що застосування знижки на житлово - комунальні послуги для населення відповідно до Рішення Виконавчого комітету міської ради від 15.11.2013 р. №496, зменшило надходження Відповідача на суму 14,5млн.грн.

Враховуючи усе вищевикладене, диспозитивність норм ГПК України щодо повноважень суду при розстроченні виконання рішення, наявність реальних доказів та їх виключний характер, фінансову ситуацію, що склалася на даний період у КП «Водоканал», винятковість ситуації, наявність обставин, що унеможливлюють виконання рішення, керуючись п. 6 ст. 83 ГПК України, суд визнає дані обставини обєктивними, для надання розстрочки виконання рішення суду.

Судом встановлені конкретні обєктивні обставини, які ускладнюють виконання рішення, тому суд вважає, що заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області № 908/1092/16 від 06.06.2016 р. слід задовольнити частково, надати розстрочку виконання судового рішення строком на 12 місяці.

Надати розстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області № 908/1092/16 від 06.06.2015 р. строком на 12 місяці за наступним графіком: оплата по останнє число кожного місяця з червня 2016 р. по червень 2017 р. включно, стягуючи щомісяця по 16012, 34 грн.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо обґрунтованих докази для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Обставини, викладені у справі позивачем були підтверджені належними доказами.

Заперечення відповідача суд до уваги не приймає, так як вони не знайшли свого нормативного та документального підтвердження та повністю спростовуються належними доказами наданими до суду позивачем.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оскільки з позовними вимогами Державне підприємство Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства, м. Київ вимушено було звернутись до суду внаслідок порушення відповідачем умов договору № 41-10-13 від 09.09.2013 р. на створення (передачу) науково-технічної продукції та відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається повністю на відповідача, внаслідок неправильних дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82, п. 6 ст. 83, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Державного підприємства Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства, м. Київ до Комунального підприємства Водоканал, м. Запоріжжя.

Стягнути з Комунального підприємства «Водоканал» (69002, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Артема, буд. 61, Код ) на користь Державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства» (03035, м. Київ, вул. Урицького (ОСОБА_3 Липківського), буд. 35, ) - 173 200 (сто сімдесят три тисячі двісті) гривень 00 копійок основного боргу, 5 027. (п'ять тисяч двадцять сім) гривень 64 копійки - 3 % річних та 12 505 (дванадцять тисяч п'ятсот п'ять) гривень 04 копійки інфляційного збільшення суми боргу та 2882 (дві тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн. 38 коп. судового збору.

Видати відповідний наказ.

Надати розстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області № 908/1092/16 від 06.06.2015 р. строком на 12 місяці за наступним графіком: оплата по останнє число кожного місяця з червня 2016 р. по червень 2017 р. включно, стягуючи щомісяця по 16012 (шістнадцять тисяч дванадцять) грн. 34 коп.

Суддя Т.Г. Алейникова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 08.06.2016