ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р. Справа №922/247/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача не з'явився,

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю №677 від 13.05.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (вх.№1216Х/1-41 від 26.04.2016р.), на рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2016р. у справі №922/247/16,

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" про стягнення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) у розмірі 12255,26 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки в порядку регресу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.04.2016р. (суддя Ємельянова О.О.) у позові відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір страхування, який покладено позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог станом на дату здійснення дорожньо-транспортної пригоди не діяв, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2016р. у справі №922/247/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; судові витрати у справі покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення неправомірно не взяв до уваги доводи позивача з приводу того, що у постанові Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.11.2015р. було допущено помилку, що підтверджується постановою суду про виправлення описки від 01.04.2016р., а саме виправлено дату настання дорожньо-транспортної пригоди з 10.10.2015р. на дату 19.10.2015р. Вказане на думку апелянта свідчить про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки суд не вчинив ніяких дій для встановлення з достовірністю обставин справи.

Також, скаржник вказує на те, що договір, на який у своєму рішення посилається суд був наданий позивачем помилково, однак в порушення норм матеріального та процесуального права судом не було взято до уваги копію договору №28-2111-14-00172 від 09.10.2014р., долученого до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.04.2016р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Апелянт надав заяву (вх.№4712 від 10.05.2016р.), в якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача; апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№5219 від 23.05.2016р.), в якому зазначив, що з апеляційною скаргою позивача не погоджується, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з дотриманням діючого законодавства та відповідно до матеріалів справи.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що апелянт надав заяву про розгляд справи без участі його представника, а також на те, що явка представників учасників судового процесу у справі не була визнана обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 01.06.2016р. представник відповідача підтримав свою позицію у справі, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, просив оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноваженого представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в позові, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданих до неї документів, 05.10.2015р. між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та ТОВ "Сервісний центр "Кава" укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2111-15-00151, предметом якого є страхування транспортного засобу "Volkswagen Golf Variant" державний реєстраційний №АХ6492СР.

Так, позивачем зазначено, що 19.10.2015р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Volkswagen Golf Variant" державний реєстраційний №АХ6492СР під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу "Daewoo Sens" державний реєстраційний №АХ6764ВВ під керуванням водія ОСОБА_3.

Згідно довідки МВС України №75233819 про дорожньо-транспортну пригоду, остання за участі автомобілів НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та "Volkswagen Golf Variant", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 мала місце 19.10.2015р. у м. Харкові на пр. Гагаріна.

Відповідно до постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.11.2015р. ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачені статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано щодо останнього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. на користь держави із посиланням на те, що дорожньо-транспортна подія мала місце 10.10.2015р.

19.10.2015р. страхувальник ТОВ "Сервісний центр "Кава" звернувся до ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи.

06.11.2015р. ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі рахунку №АДЧСТ10400 від 26.10.2015р. та звіту №106/10/15 від 04.11.2015р. було складено страховий акт та розрахунок страхового відшкодування до нього.

Так, позивачем зазначено, що на підставі вищевказаних документів ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 13255,26 грн., про що позивачем надано до матеріалів справи копію платіжного доручення №20297 від 06.11.2015р.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Daewoo Sens" державний реєстраційний №АХ6764ВВ застрахована у відповідача - ТДВ "Міжнародна страхова компанія", відповідно до полісу АІ/6982640.

Також, позивачем зазначено про те, що з витягу з бази МТСБУ договір цивільно-правової відповідальності, укладений між винною особою та відповідачем передбачає ліміт за шкоду майну у розмірі 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 1000 грн., позивач вважає за необхідне зменшити розмір страхового відшкодування фактично виплаченого страхувальнику позивача до ліміту відповідальності відповідача та на розмір франшизи, передбаченого договором №АІ/6982640.

Враховуючи вищенаведене, позивач, посилаючись на ст.ст. 22, 526, 610, 993, 1166, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 9, п.12.1 ст. 12, ст.ст. 22,35 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 12255,26 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, досліджуючи правовий зв'язок між ТОВ "Сервісний центр "Кава", якому належить пошкоджений автомобіль, як страховиком та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", як страхувальником колегія суддів зазначає, що позивачем надана копія частини 1 договору добровільного страхування транспортних засобів №28-2111-15-00151 від 05.10.2015р. Відсутні частина 2 договору, тоді як відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування" частина 1 договору страхування не містить всіх істотних умов, зокрема, перелік страхових випадків; страхова сума; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті тощо.

Крім того, згідно пунктом 8 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2111-15-00151 від 05.10.2015р. строк його дії - з 23.10.2015р. по 22.10.2016р. за умови сплати страхувальником страхового платежу, тоді, як дорожньо - транспортна пригода мала місце 19.10.2015р. (згідно довідки МВС України).

30.03.2016р. через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла заява, в якій позивач надав до матеріалів справи копію договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2111-14-00172 від 09.10.2014р., який діяв на момент настання страхового випадку. Крім того, позивач повідомив суд про те, що договір добровільного страхування наземних транспортних засобів 28-2111-15-00151 від 05.10.2015р., який міститься в матеріалах справи №922/247/16 долучено позивачем помилково.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.04.2016р. відмовлено Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Українська страхова група" в прийняті заяви про зміну підстав позову, поданої 30.03.2016р. за вх.№ 10527.

Відповідно до пункту 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач заявою 30.03.2016р. року просив змінити підставу позову, оскільки звертаючись до господарського суду з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (в порядку регресу) позивачем в обґрунтування своєї правової позиції зазначено та подано до матеріалів справи саме договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2111-15-00151 від 05.10.2015р., в той час, як у заяві про зміну підстав позову, йде посилання на договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2111-14-00172 від 09.10.2014р.

Відтак, з огляду на те, що 23.02.2016р. розпочато розгляд справи по суті, що зафіксовано в протоколі судового засідання та про що зазначено в ухвалі господарського суду Харківської області від 23.02.2016р., суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у прийнятті заяви про зміну підстав позову.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач не обґрунтував належними доказами здійснення страхової виплати за наданим до позовної заяви договором, а відтак, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки наявній і матеріалах справи постанові Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.11.2015р., в тексті якої помилково вказано дату дорожньо-транспортної пригоди - 10.10.2015р., колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За правилами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

У відповідності до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, колегія суддів вказує, що в даному випадку доказом, який може підтвердити вину застрахованої особи є постанова суду про визнання її винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Таким доказом у даній справі є постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.11.2015р., при цьому господарський суд не може піддавати власній трактовці факти, викладені у вказаній постанові, а лише зобовязаний керуватися вказаними у ній фактами щодо того чи мало місце діяння й ким воно було скоєне. Вказана у зазначеній постанові дата 10.10.2015р. не збігається із викладеними у позові обставинами та наявною в матеріалах довідкою МВС України.

Надана апелянтом постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.04.2016р. про виправлення описки та уточнення дати дорожньо-транспортної пригоди, а саме її скоєння 19.10.2015р. не могла бути взята до уваги місцевим судом, оскільки не була надана для залучення до матеріалів справи в суді першої інстанції, а надана була апелянтом лише до апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу

Статтями 38, 39, 41 Господарського процесуального кодексу України передбачено повноваження господарського суду за клопотанням сторони чи прокурора витребовувати необхідні докази, проводити огляд та дослідження письмових і речових доказів у місці їх знаходження в разі складності подання цих доказів, призначати судову експертизу.

Тобто, викладені норми покладають обовязок доведення відповідних обставин на кожну з сторін та не передбачають жодних повноважень суду на отримання доказів, натомість, положення ст. 38, 75 Господарського процесуального кодексу України передбачають витребування господарським судом доказів, а у разі їх недостатності та у випадку їх неподання розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2016р. у справі №922/247/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

При цьому, колегія суддів вважає необхіднім зауважити, що позивач не позбавлений права звернутися з новим позовом з належних правових підстав у загальному порядку.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2016р. у справі №922/247/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06 червня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий