РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа № 902/1237/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гулова А.Г.

судді Маціщук А.В. ,

судді Петухов М.Г.

при секретарі Сороці Д.В.

за участю представників сторін:

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 31.03.2016р. №56

відповідача: не з'явився

третьої особи 1: ОСОБА_2 - представника за довіреністю від 25.04.2016р. №25/04-16

третьої особи 2 : не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_3

на рішення господарського суду Вінницької області від "30" вересня 2015 р.

у справі №902/1237/15 (суддя Мельник П.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_3, м.Київ

до відповідача ОСОБА_4 господарства "Агро - Майстер", с.Свердлівка, Липовецький район, Вінницька область

за участю третіх осіб, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська продовольча група", с.Козинці, Вінницька область

- ОСОБА_5, м. Київ

про звернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 30.09.2015р. у справі №902/1237/15 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" ОСОБА_3 до ОСОБА_4 господарства "Агро - Майстер" про звернення стягнення на предмет застави.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_3 звернулося із апеляційною скаргою, вважає його необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та прийнятим із порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню з огляду на таке.

Зазначає, що місцевим господарським судом в задоволенні клопотання ПАТ "Златобанк" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було відмовлено.

Крім того, банком було надіслано клопотання про зупинення провадження у справі №902/1237/15 до вирішення пов'язаної з нею справи №760/15739/15-ц за позовом АТ "ЗЛАТОБАНК" до ОСОБА_5 про визнання недійсним пункту договору.

Натомість, 30.09.2015р. місцевий господарський суд у задоволенні клопотання ПАТ "Златобанк" відмовив, і уже в першому судовому засіданні за відсутності належних доказів прийняв рішення. Такий, абсолютно необґрунтований поспіх при розгляді справи із позовними вимогами у значному розмірі позбавив позивача можливості реалізувати передбачені процесуальними нормами права на подання відповідних доказів, пояснень по суті позовних вимог, що призвело, на думку позивача, до необ'єктивного й неповного встановлення всіх обставин справи.

З посиланням на ст. 38 ГПК України, вказує, що господарський суд зобовязаний витребувати від підприємств та організацій, незалежно від їх участі у справи, документи і матеріали необхідні для вирішення спору, в оскаржуваному рішенні суд жодним чином не дослідив та не встановив всіх обставин справи, що мають важливе значення при вирішенні спору, а саме:

рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 р. №30 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «ЗЛАТОБАНК» з 14.02.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «ЗЛАТОБАНК», , МФО 321024, місцезнаходження: 01030 м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 17/52.

Тимчасову адміністрацію в Банк запроваджено на 3 місяці з 14.02.2015р. по 13.05.2015р.

Так, в період, який передував кільком дням до запровадження тимчасової адміністрації, в ОСОБА_6 було проведено ряд операцій, що призвели до виведення активів, частина з цих операцій мають ознаки дій, що спрямовані на нанесення збитків фінансовій установі в особливо великих розмірах.

Таким чином, з посиланням на ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 07.05.2015р. наказом №269 укладений АТ «ЗЛАТОБАНК» та ОСОБА_5 договір про виконання зобов'язань третьою особою від 12.02.2015р. віднесено до нікчемних договорів.

У зв'язку із наведеним, на підставі п.5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" банком здійснено повернення коштів на рахунок ОСОБА_5

Скаржник, з посиланням на ст.ст. 2, 26, 45, 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ч.8 Перехідних положень цього закону зазначає, що ОСОБА_5 не скористався наданим йому Законом правом та не надав відповідної заяви з проханням включення до реєстрів кредиторів АТ «ЗЛАТОБАНК».

З моменту введення тимчасової адміністрації в АТ «ЗЛАТОБАНК» депозити усім фізичним особам понад суму 200 000,00 грн. не виплачуються.

Сума депозитних коштів ОСОБА_5 в АТ «ЗЛАТОБАНК» станом на 12.02.2015р. перевищувала гарантовану державою суму відшкодування вкладу.

Тобто, вказує позивач, у зв'язку з укладанням договору про виконання зобов'язань третьою особою від 12.02.2015р., ОСОБА_5, на відміну від інших кредиторів ОСОБА_6 - вкладників, зберегли статус кредитора на суму вкладу, та вправі заявити свої вимоги на цю суму до ТОВ «ППГ»

Шляхом укладання правочинів від 12.02.2015р. ОСОБА_5 погасив свої кредиторські вимоги до банку на суму 483 286,05 грн., в той час як при погашенні кредиторських вимог у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», отримали б суму відшкодування в розмірі 200 000,00 грн. кожен.

Враховуючи наведене вище, надані докази, позивач стверджує, що вказаний договір відповідав критерію нікчемності правочинів, визначеному в п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки його умовами передбачено платіж, що надає окремому кредитору ОСОБА_7 переваг перед іншими кредиторами -вкладниками.

Слід також зазначити, що в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд вказав, інформацію, що не відповідає дійсності, а саме про те, що Договір про виконання зобов'язань третьою особою від 12.02.2015р. укладений між ОСОБА_5 та АТ «ЗЛАТОБАНК», на час вирішення спору, не оскаржувався і є чинним.

Разом з тим, звертає увагу на те, що Рівненським апеляційним господарським судом 20.01.2016р. задоволено апеляційну скаргу АТ «ЗЛАТОБАНК» на рішення господарського суду Вінницької області від 06.10.2015р. у справі № 902/1236/15 про стягнення за кредитним договором. Постановою від 20.01.2016р. Рівненський апеляційний господарський суд визнав кредитний договір чинним і зобов'язав стягнути з ТОВ «ППГ» заборгованість за останнім.

Апеляційна скарга АТ «ЗЛАТОБАНК» у справі № 902/1237/15 стосується стягнення заборгованості за невиконання кредитного договору, дійсність якого визнано постановою від 20.01.2016р., за рахунок предмета застави.

Крім того, існує рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 24.02.2016р. по справі № 760/15742/15-ц, яким за невиконання кредитного договору № 21/13/КЬМВ від 26.04.2013р. із поручителів стягують заборгованість за невиконання зобов'язань за кредитним договором.

Вищевказані рішення судів першої і другої інстанцій виключно підтверджують позицію АТ «ЗЛАТОБАНК» по справі № 902/1237/15.

Просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Крім того, від ПАТ "Златобанк" надійшли пояснення, у яких, серед іншого, наводить додаткові доводи до апеляційної скарги.

Зазначає, що за вх.№ 09.02.2016р. ОСОБА_5 надав банку заяву про включення до реєстру кредиторів та виплату коштів у сумі 22 222,00 дол. США. Фактично даною дією ОСОБА_5 визнав те, що договір виконання зобов'язання третьою особою, укладений між ним та АТ «ЗЛАТОБАНК» 12.02.2015р. є нікчемним.

З посиланням на ст.ст. 215,216,236 ЦКУ вказує, що Договір про виконання зобов'язань третьою особою від 12.02.2015р., укладений ОСОБА_5 та АТ «ЗЛАТОБАНК», на час вирішення спору, не оскаржувався і є чинним на наступних обставинах:

- 07.05.2015р. наказом тимчасової адміністрації АТ «ЗЛАТОБАНК» договір виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015р., укладений між АТ «ЗЛАТОБАНК» та ОСОБА_5, віднесено до нікчемних правочинів на підставі п. 7. ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- зазначений правочин від 12.02.2015р., є таким, що має на меті зменшення обсягу депозитних коштів за рахунок окремих фізичних осіб у АТ «ЗЛАТОБАНК» за рахунок кредитного договору , укладеного з ТОВ «ППГ»;

- порушено черговість погашення вимог кредиторів, чим ОСОБА_7 надано перевагу у сумі і черговості;

- у відповідності до вимог п.5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» АТ «ЗЛАТОБАНК» здійснив повернення коштів у розмірі 483 286,05 грн. з рахунку ТОВ «ППГ» на вкладний рахунок ОСОБА_5 Фактично кредитні зобов'язання за договором укладеним із АТ «ЗЛАТОБАНК» та ТОВ «ППГ» залишились невиконаними.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільська продовольча група" (третя особа) наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого вказує, що проведення судового засідання в режимі відеоконференції не є обов'язком суду та обмежена кількість штатних працівників не перешкоджає розгляду справи.

Зазначає, 13.02.2015 року АТ «ЗЛАТОБАНК» видав довідку, вих. № 779, якою повідомив, що станом на 13.02.2015 року по Кредитному договору № 21/13/КЬМВ від 26.04.2013 року, що був укладений з ТОВ «ППГ», відсутня заборгованість за кредитом та процентами. Кредит погашено повністю. Дана довідка складена за підписом заступника голови правління з розвитку бізнесу, - ОСОБА_8 та скріплена печаткою ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Таким чином, позивач засвідчив, що станом на 13.02.2015 року зобов'язання ТОВ «ППГ» по сплаті наданого кредиту та процентів за користування кредитом за Кредитним договором №21/13/КLМВ відсутні.

З посиланням на ст.ст. 509, 526, 545, 599 ЦК України, вказує, видача ПАТ «ЗЛАТОБАНК» вищезазначеної довідки свідчить про виконання ТОВ "ППГ" зобов'язань за кредитним договором № 21/13/КLМВ належним чином

Таким чином, зазначає третя особа, станом на 12.02.2015р. зобов'язання по кредитному договору виконано в повному обсязі в строк, обумовлений кредитним договором.

Звертає увагу, що у даній ситуації не порушуються права та законні інтереси банку, оскільки таке перерахування коштів жодним чином не погіршує фінансовий стан банку. (Аналогічної правової позиції дотримався і ВГСУ у постанові від 01.03.2016р. у справі №925/1498/15).

З посилання на ч.5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вказує, що ОСОБА_5 не є кредитором по відношенню до банку. а отже банк не мав права здійснювати без його згоди будь яке повернення грошових коштів.

Крім того, зазначає ТОВ "ППГ", ОСОБА_5 не отримав будь якого повернення грошових коштів.

Разом з тим, зауважує, 07.05.2015р. позивачем було прийнято рішення про нікчемність договору про виконання зобов'язання третьою особою, таким чином «штучно» створено заборгованість за кредитним договором та відсотками, як встановлено судом першої інстанції кінцева дата повернення кредитних коштів не пізніше 25 квітня 2015 року, яка була погашена повністю -12.02.2015 року.

Отже, «штучно» створюючи заборгованість за кредитним договором, банк нараховує заборгованість за процентами в розмірі - 68 138,51 грн., пеню в розмірі -161 529, 06 грн., 3% річних в розмірі - 10 277,04 грн., 5000, 00 - штрафу після повного погашення суми за кредитним договором, тобто після 12.02.2015 року, проте, апріорі ні ТОВ «ППГ», ні вкладник не могли дізнатись про наявність заборгованості за кредитним договором, а саме після повного погашення та до моменту отримання повідомлення про нікчемність правочину, таким чином вважає неправомірним нарахування штрафних санкцій.

Щодо посилання на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року по справі 902/1236/15, то вона оскаржується в касаційному порядку.

Щодо рішення Соломянського районного суду м. Києва від 24.02.2016 року у справі №760/15742/15-ц, то зазначене рішення оскаржується в апеляційному порядку.

Третя особа просить рішення господарського суду Вінницької області від 30.09.2016р. у справі №902/1237/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Фермерське господарство "Агро - Майстер" відзив на апеляційну скаргу не надіслало, що, відповідно до ч.2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Разом з тим, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2016р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5.

Як убачається із матеріалів справи, а саме з клопотання про приєднання до матеріалів справи опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку, ПАТ "Златобанк" виконало вимоги ухвали в частині надіслання ОСОБА_7 копії позовної заяви та апеляційної скарги з додатками.

ОСОБА_5 відзив на апеляційну скаргу не надіслав, що, відповідно до ч.2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та поясненнях, надала пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Представник третьої особи заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 30.09.2015р. у справі №902/1237/15 є законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач та третя особа - ОСОБА_5 своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи норми ст.ст.101, 102 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу без участі представника відповідача та третьої особи, за наявними у матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 26.04.13 року Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Подільська продовольча група" (позичальником, ТОВ "ППГ") був укладений кредитний договір №21/13/КLМВ.

Відповідно до положень п. 1.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується повернути його в повному обсязі, сплатити проценти за його користування та виконати інші умови цього договору.

Згідно з п.1.2 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором. Кредит може надаватися траншами. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення ОСОБА_6 здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених цим кредитним договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією.

Грошові кошти за кредитною лінією (отримання траншів) надаються ОСОБА_6 за заявками позичальника (далі - Заявка) після їх акцепту банком. Заявка складається за формою, затвердженою банком, в 2-х примірниках. Зобов'язання банка по кредитуванню в рамках даного кредитного договору визначаються сумою акцентованої ним заявки та виникають в момент акцепту заявки. При наданні позичальнику кредитних коштів за акцептованою заявкою в обсязі, зазначеному у заявці, така заявка вважається виконано, а зобов'язання банка дотриманими. При досягненні позичальником максимального ліміту заборгованості, нові заявки банком не розглядаються до часткового або повного повернення кредитних коштів. Після часткового/повного повернення кредиту позичальник може надавати в банк нові заявки в межах чинного максимального ліміту заборгованості.

У відповідності до п.1.2.1 кредитного договору кредит надається для поповнення обігових коштів.

Максимальний ліміт заборгованості за лінією становить 400 000,00грн. (п.1.3. договору)

Згідно з п. 1.4. договору строк дії максимального ліміту за кредитною лінією складає 24 місяці. Кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 25.04.2015р.

Відповідно до п.1.4.1 кредитного договору зниження максимального ліміту кредитної лінії здійснюється згідно з наступним графіком, який викладений в додатку № 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.5 кредитного договору визначено, що за користування кредитом Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, що встановлюється у розмірі 24 % річних.

Згідно п.п.3.4.1, 3.4.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний використовувати кредит виключно на цілі, передбачені цим Кредитним договором та сплачувати проценти/комісію у розмірі та в порядку, передбаченому цим кредитним договором, згідно умовами кредитного договору.

Пунктом 3.4.3. кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені цим кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадках настання несприятливих обставин.

Відповідно до п.3.4.4 кредитного договору позичальник зобов'язаний безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні банку збитки, завданні невиконанням/неналежним виконанням умов кредитного договору.

Пунктом п.4.1. кредитного договору сторони передбачили, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого Кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати кредиту та/або проценті до моменту фактичного погашення заборгованості.

За кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за цим кредитним договором, визначених в п.3.4, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 5000,00 грн. (п.4.3 кредитного договору).

Пунктом 4.6 кредитного договору передбачено, що виконання зобовязань за цим кредитним договором забезпечується всім майном та коштами позичальника, на які може бути звернення стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Кредитний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.7.6 кредитного договору).

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками. (т. 1 а.с. 49-58)

Додатком № 1 до кредитного договору сторони погодили графік зменшення ліміту заборгованості (т.1, а.с.59).

06.08.2013 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Подільська продовольча група» укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 21/13/ KLMB, відповідно до якого сторони домовились викласти п.8.12 кредитного договору № 21/13/KLMB від 26.04.2013 року в новій редакції (т.1, а.с.60-61).

11.10.2013 року сторонами укладено додатковий договір до кредитного договору №21/13/KLMV від 26.04.2013 року, відповідно до якого домовились викласти пункти 1.3, 1.5 та пункт 2.1 договору в новій редакції, зокрема:

«п.1.3. Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 550 000,00 грн.»;

«п.1.5.За користування кредитом позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, яка встановлюється у розмірі 26 % річних» (т.1, а.с.64-65).

Додатковим додатком від 11.10.2013р. до додатку № 1 до кредитного договору сторони погодили графік зменшення ліміту заборгованості (т.1, а.с.66).

Додатковим договором від 08.01.2014р. до кредитного договору № 21/13/KLMB від 26.04.2013 року сторони виклали п. 1.4.1. договору в новій редакції.

З метою забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору, 26.04.2013 року між позивачем та ОСОБА_4 господарством "Агро-майстер" (заставодавець) було укладено договір застави № 21/13/КLМВ/S-1, згідно з п. 1.1 якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання заставодавцем боргових зобов'язань, визначених у статті 2 цього договору, заставодавець підписанням цього договору надає заставодержатилеві у заставу майно, визначене у статті 3 цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору застави предметом застави є рухоме майно, виробниче обладнання, а саме: "Сільхозтехніка".

Предмет застави належить відповідачу на праві власності, підтвердженому документально, на підставі накладних. Місцезнаходження предмета застави - зберігається на складі в приміщенні за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Свердлівка, вул. Набережна, 30 (п.п. 3.1.1.-3.2. договору застави).

Відповідно до п.п. 4.4.1, 4.4.2, 4.4.3 договору застави заставодержатель має право у випадку невиконання зобов'язань за кредитним договором, переважно перед іншими кредиторами задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави шляхом його реалізації способом, визначеним на розсуд заставодержателя переважно перед іншими кредиторами задовольнити свої вимоги за кредитним договором в тому обсязі, які є на момент фактичного задоволення, зокрема - суму основного боргу, проценти, комісії, неустойку, збитки завдані простроченням виконання витрат, пов'язані з утриманням та зверненням стягнення на предмет застави та ін.; звернути стягнення на предмет застави, в тому числі достроково, у випадках, передбачених Кредитним договором та цим договором, обравши на свій розсуд спосіб звернення стягнення.

Право застави виникає з моменту підписання цього договору. Право застави припиняється виконанням забезпечених заставою зобов'язань за кредитним договором, а також в інших випадках передбачених чинним законодавством України (п.5.1.-5.2 договору)

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, враховуючи можливу наявність додаткових угод, у тому числі про його пролонгацію, зміну процентної ставки та ін. (п.8.9 договору).

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками. (т.1, а.с. 69-77)

03.11.2014 року позивачем надіслано третій особі лист-попередження за № 247 про можливе стягнення штрафу за істотні порушення умов кредитного договору № 21/13/КLMB від 26.04.2013 року, а 09.12.2014р. за №131 - вимогу про погашення боргу (т.1 а.с. 83-85).

Матеріали справи (т. 1 а.с. 87-88) містять ксерокопію листа банку без номера та дати, адресованого ФГ "Агро - Майстер", з вимогою про погашення боргу, проте доказів його надіслання відповідачу у справі (заставодавцю) позивачем не надано.

Разом з тим, судом встановлено, 02.01.2014 року ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_5 укладено договір банківського вкладу № 054119 "Універсальний" в іноземній валюті, згідно якого ОСОБА_5 розмістив на рахунку № 2674 вклад (депозит) в розмірі 22222,00 доларів США.

12.02.2015 року ПАТ "Златобанк" та ОСОБА_5 укладено договір про виконання зобов'язання третьою особою, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, керуючись ст.528 Цивільного кодексу України, новий боржник здійснює виконання зобов'язань ТОВ "ППГ", за кредитним договором № 21/13/KLMB від 26.04.2013 року, а кредитор надає свою згоду на виконання новим боржником зобов'язань за первісного боржника за вказаним кредитним договором в сумі 483286,05 грн.

Згідно з п.1.2. договору новий боржник зобов'язаний виконати зобов'язання за кредитним договором, спрямувавши зазначені кошти на погашення заборгованості перед кредитором за кредитним договором.

Відповідно до п.1.3 договору обов'язки, визначені у п.1.2 цього договору, мають бути виконані новим боржником не пізніше 12 лютого 2015 року.

Положеннями п.4.1 договору визначено, що зобов'язання нового боржника перед кредитором за цим договором припиняється їх належним виконанням та з інших підстав, прямо визначених чинним законодавством України. (т.1 а.с. 121-122)

На виконання умов даного договору, меморіальним ордером №464299 від 12.02.15 р. кошти в сумі 483286,24 грн. з депозитного рахунку ОСОБА_5 були списані в рахунок погашення заборгованості ТОВ "ППГ" за кредитним договором № 21/13/KLMB від 26.04.2013 року.

Так, згідно виписки по рахунку 5274 по валюті 980 за період з 12.02.2015 року по 14.07.2015 року , 12.02.2015 року грошові кошти в розмірі 483 286, 05 грн. були зараховані на користь ОСОБА_6, із призначенням платежу: "Перерахування коштів на погашення за договором № 21/13/КLМВ від 26.04.2013".

13.02.2015 року заступником голови правління з розвитку бізнесу АТ "Златобанк" ОСОБА_8 видано довідку, вих. №779, якою повідомлено ТОВ "ППГ" про відсутність станом на 13.02.2015 року заборгованості по кредитному договору № 21/13/КLМВ від 26.04.2013 року. Кредит погашено повністю . (т.1 а.с. 123)

13.02.2015 року рішенням № 30 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк» з 14.02.2015 року в АТ "Златобанк" запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Златобанк» строком на 3 місяці з 14.02.2015р. по 13.05.2015р.

07.05.2015 року наказом № 269 уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "Златобанк «Про визнання договору нікчемним» віднесено до нікчемних договір про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015р., укладений ПАТ "Златобанк" та ОСОБА_5 на підставі п. 7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"(т.4, а.с.359).

Як зазначено позивачем в апеляційній скарзі та поясненнях до неї, 07.05.2015 року на виконання вищевказаного наказу на вкладний рахунок ОСОБА_5 № 2674 перераховано з рахунку «позиції банку» № 3800 суму 19 225,09 дол. США, що еквівалентна сумі 483 286,05 грн., що підтверджується банківською випискою станом на 07.05.2015 року.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_3 на адреси ОСОБА_5 та ТОВ «Подільська продовольча група» направлено повідомлення № 1689 від 07.05.2015 року про нікчемність договору про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015 року, укладеного ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_5, на підставі п.7 ч.3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (т.4, а.с.356-358).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 12.05.2015року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.05.2015р. № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Златобанк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ОСОБА_3 строком на 1 рік з 13.05.2015 року до 12.05.2016 року включно (т.4, а.с.364-365).

За наведених обставин, вважаючи нікчемним договір від 12.02.2015 року про виконання зобов'язання третьою особою, на підставі п.7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та невиконаним ТОВ "Подільська продовольча група" своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач , керуючись ст.ст. 526, 610, 611 ЦК України, ст.ст. 20, 21 Закону України "Про заставу", звернувся до господарського суду Вінницької області про звернення стягнення на предмет застави - сільхозтехніку, згідно з договором застави № 21/13-КLМВ/S-1 від 26.04.2013 р., що належить на праві власності ФГ "Агро - Майстер", шляхом продажу на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну продажу предмета застави відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про заставу" в рахунок погашення 675725,89 грн. заборгованості ТОВ "Подільська продовольча група" за кредитним договором № 21/13/-КLМВ від 26.04.13 р.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Вінницької області від 30.09.2015р. у справі №902/1237/15 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" ОСОБА_3 до ОСОБА_4 господарства "Агро - Майстер" про звернення стягнення на предмет застави.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у позові, з огляду на таке.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначалося вище, ПАТ "Златобанк" та ТОВ "Подільська продовольча група" укладено кредитний договір № 21/13/КLМВ від 26.04.13 року.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України).

Відповідно до вимог ст.202 ГК України зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами, а також згідно ч.2 цієї статті в разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно зі ст.538 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Як зазначалося, 12 лютого 2015 року ОСОБА_5, як новим боржником, та ПАТ "Златобанк", в особі заступника голови правління з розвитку бізнесу ОСОБА_8, було укладено договір про виконання зобов'язання третьою особою, відповідно до умов якого новий боржник здійснює виконання зобов'язань ТОВ "ППГ" (первісний боржник) за кредитним договором № 21/13/KLMB від 26.04.2013 року, а кредитор надає свою згоду на виконання новим боржником зобов'язань за первісного боржника за вказаним кредитним договором в сумі 483 286, 05 грн.

На виконання умов даного договору, меморіальним ордером №464299 від 12.02.15 р. кошти в сумі 483286,24 грн. з депозитного рахунку ОСОБА_5 були списані в рахунок погашення заборгованості ТОВ "ППГ" за кредитним договором № 21/13/KLMB від 26.04.2013 року.

Так, згідно виписки по рахунку 5274 по валюті 980 за період з 12.02.2015 року по 14.07.2015 року, 12.02.2015 року грошові кошти в розмірі 483 286, 05 грн. були зараховані на користь ОСОБА_6, із призначенням платежу: "Перерахування коштів на погашення за договором №21/13/КLМВ від 26.04.2013".

Матеріали справи також містять довідку вих.№779 від 13.02.15 р., видану заступником голови правління з розвитку бізнесу АТ "Златобанк" ОСОБА_8, скріплена печаткою ПАТ "Златобанк", з якої вбачається, що станом на 13.02.2015 року по кредитному договору №21/13/КLМВ від 26.04.2013 року, що був укладений з ТОВ "ППГ", відсутня заборгованість за кредитом та процентами. Кредит погашено повністю.

Таким чином, суд вважає, що погашення заборгованості по кредиту ТОВ "ППГ" відбулось 12.02.2015 р.

07.05.2015 року наказом № 269 уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "Златобанк «Про визнання договору нікчемним» віднесено до нікчемних договір про виконання зобов'язання третьою особою від 12.02.2015р., укладений ПАТ "Златобанк" та ОСОБА_5 на підставі п.7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" .

Відповідно до норм ст. 204 ЦК України в Україні діє презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Частиною 5 ст.34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент запровадження тимчасової адміністрації банку) визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини 2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до п.7 част.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстави, зокрема, коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно з ч.4 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції, чинній на момент запровадження тимчасової адміністрації банку, уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Так, колегія суддів зазначає, що на час укладання договору 12 лютого 2015 року ОСОБА_5, як новим боржником, та ПАТ "Златобанк" в особі заступника голови правління з розвитку бізнесу ОСОБА_8, не розповсюджувались норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним Законом і регулює, згідно зі ст. 1 цього Закону, процедуру тимчасової адміністрації та виведення з ринку вже неплатоспроможних банків та їх ліквідацію, яка у ПАТ "Златобанк" почалася тільки 14.02.2015р. Тобто, керівні органи ПАТ "Златобанк" мали усі передбачені діючим законодавством та Статутом банку повноваження до 00 год. 00 хв. 14.02.2015 року.

За змістом ч.4 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі, а тому, укладення договору від 12.02.15 р. та його виконання, здійснене до введення тимчасової адміністрації у позивача, є дійсним та укладеним з усіма юридичними наслідками для сторін.

Судом не вбачаються будь-які умови щодо пільг, переваг для ТОВ "ППГ"(боржника), гірших ринкових умов, переплати з боку ПАТ "Златобанк", відтак зміст договору про виконання зобов''язання третьою особою від 12.02.15 р. не відповідає жодному із зазначених вище критеріїв та не міг спричинити погіршення фінансового стану позивача.

Разом з тим, судова колегія зазначає, твердження позивача про те, що укладеним договором від 12.02.2015р. нанесено збитків банку в особливо великих розмірах та надано пільги ОСОБА_7, чим порушувалися права інших кредиторів не знаходять підтвердження.

Так, судом встановлено, кошти з депозитного рахунку ОСОБА_5 у сумі 483286,05грн. (еквівалент 22 222,00 дол. США), зараховані на погашення заборгованості перед банком , фактично залишилися у банку.

Доводи на рахунок того, що ОСОБА_5 отримав переваги перед іншими кредиторами, оскільки з моменту введення тимчасової адміністрації депозити усім фізичним особам на суму понад 200000,00грн. не виплачуються, не свідчать про фактичне отримання коштів ОСОБА_5, виведення коштів з банку.

У апеляційній скарзі та додаткових поясненнях позивач, на підтвердження нікчемності правочину від 12.02.2015р., зазначає, що 09.02.2016р. ОСОБА_5 надав заяву про включення його до реєстру кредиторів та виплату коштів в сумі 22 222,00 дол. США, тимчасовою адміністрацією йому на депозитний рахунок зараховано 19 225,09 дол. США., проте з моменту введення тимчасової адміністрації депозити усім фізичним особам на суму понад 200000,00грн. не виплачуються. Доказів включення ОСОБА_5 до реєстру кредиторів суду не надано.

Натомість, із пояснень позивача на наданих ним доказів убачається, що після вчинення тимчасовою адміністрацією операцій по перерахуванню ОСОБА_7 на депозитний рахунок 19 225,09 дол. США (еквівалент 483 286,05 грн., як вказує позивач), ОСОБА_5 до реєстру кредиторів на суму 200 000,00грн. не включено.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність, якими суд має керуватись, приймаючи рішення.

В силу ст. 33 ГПК України, позивачем не доведено, що укладення договору від 12.02.2015р. вплинуло або може вплинути на права вкладників щодо отримання від банку коштів у встановленому законом порядку та межах.

Таким чином, договір від 12.02.15 р. про виконання зобов''язання третьою особою не є нікчемним у розумінні ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом з тим, судом встановлено, що ПАТ "Златобанк" та ОСОБА_4 господарством "Агромайстер" було укладено договір застави № 21/13/КLМВ/S-1 від 26.04.2013р.. У договорі зазначено, що предметом застави є рухоме майно, виробниче обладнання, а саме: "Сільгосптехніка". Предмет застави належить відповідачу на праві власності, підтвердженому документально, на підставі накладних. Місцезнаходження предмета застави - зберігається на складі в приміщенні за адресою: Вінницька область, Липовецький район, с. Свердлівка, вул. Набережна, 30.

Відповідно до ст. 584 ЦК України та ст. 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

У п. 4.3.4. постанови пленуму Вищого господарського суду від 24 листопада 2014 року № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" зазначено, що господарським судам необхідно враховувати, що в разі якщо договір застави не обмежений одним предметом застави, то всі предмети застави повинні бути індивідуалізовані, тобто визначені не лише їх видові ознаки, але й індивідуальні характеристики.

У ст. 7 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", зокрема, передбачено, у правочині, на підставі якого або у зв'язку з яким виникає обтяження, повинен визначатись опис предмета обтяження. У разі відсутності опису предмета обтяження чи якщо існуючий опис не дозволяє ідентифікувати предмет обтяження, таке обтяження є недійсним. Якщо предметом обтяження є окремий об'єкт, його опис надається за індивідуальними ознаками. Якщо предметом обтяження є сукупність об'єктів рухомого майна, його опис також може надаватися за родовими ознаками. В обох випадках опис предмета обтяження повинен дозволяти ідентифікувати рухоме майно як предмет обтяження.

Аналогічні положення містяться і в Інструкції НБУ від 08.10.1993р. N 23015/11 "Про методичні рекомендації про застосування банками закону України "Про заставу"", а саме в п. 7 передбачено, що в опису належного до передачі під заставу майна необхідно вказати назву майна, або іншого предмета застави, його кількість, марку, модель, рік випуску, експлуатації, процент зношення, місце та умови зберігання (адресу його знаходження), балансову вартість, а також інші необхідні документи. Опис підписується і скріплюється печаткою заставодержателя та заставодавця.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зміст договору не містить визначення індивідуальних ознак заставленого майна (сільгосптехніки), яке було у наявності у відповідача на дату укладення договору, за якими його можна було б ідентифікувати.

Як вбачається з викладеного, сторони у потрібній для договорів застави письмовій формі (ст. ст. 12, 13 Закону "Про заставу") не досягли згоди щодо такої істотної умови, як предмет договору.

Слід зазначити, у позовній заяві також не індивідуалізоване майно, на яке позивач просить звернути стягнення на підставі договору застави від 26.04.2013р..

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що зазначений договір є неукладеним, відповідно, не породжує для сторін жодних прав і обов'язків, що є окремою підставою для відмови у позові. А тому, у позові про звернення стягнення на заставлене згідно з договором від 26.04.2013р. №21/13/КLМВ/S-1 майно слід відмовити.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У своїй апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, зазначає, що АТ «ЗЛАТОБАНК» перебуває в процедурі ліквідації та має обмежену кількість штатних працівників (у тому числі юристів), які 30.09.2015р. були залучені до участі в інших судових засіданнях, призначених раніше, АТ «ЗЛАТОБАНК», керуючись ст.74-1 ГГК України, просив суд першої інстанції провести судове засідання, призначене на 30.09.2015р., у режимі відеоконференції.

Звертає увагу, що ухвалою господарського суду Вінницької області від 16.09.2015р. в задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було відмовлено, чим позбавлено позивача можливості реалізувати процесуальними нормами права на подання відповідних доказів.

З посиланням на ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, вказує, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій, незалежно від їх участі у справі, документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Так, колегія суддів зазначає, відповідно до ст. 74-1 ГПК України господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, тобто проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом, а не обовяком суду.

Також, ст. 38 ГПК України, на яку посилається позивач, не передбачено обовязку суду витребовувати докази.

Так, відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен довести факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Таким чином, надання чи ненадання доказів це право сторони. Але, вибираючи спосіб захисту, який базований на ненаданні доказів, сторона несе ризик, що вона не зможе в подальшому посилатися на ті докази, яких вона не надала. Суд першої інстанції, в свою чергу, приймає рішення на підставі наданих доказів і не може передбачити існування у сторін додаткових доказів та документів.

Позивачем не надано доказів неможливості подання доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки останній був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно виніс рішення за наявними у справі доказами.

Разом з тим, судова колегія зауважує, що до апеляційної скарги позивачем додано ряд додаткових доказів.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі, а апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції, він має право за клопотанням сторони чи прокурора витребовувати докази в порядку ст. 38 ГПК.

Відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Враховуючи норми ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, що передбачають рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також те, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, а господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зважаючи на відсутність представника позивача у судовому засіданні 30.09.2015р., з метою всебічного, повного і обєктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів переглянула справу за наявними у справі і додатково поданими доказами.

Слід зазначити, судом не беруться до уваги доводи скаржника, з посиланням на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2016р. у справі №902/1236/15 та рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 24.02.2016р. у справі №760/15742/15-ц, у яких містяться оціночні судження щодо застосування п.7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За наведених обставин, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновку суду першої інстанції про відмову у позові.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду Вінницької області від 30.09.2015р. у справі №902/1237/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 30.09.2015р. у справі №902/1237/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" ОСОБА_3 - без задоволення.

2. Справу №902/1237/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.