РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016Справа №910/4528/15-г

За позовом Заступника прокурора міста Києва

до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагра»

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та визнання відсутності прав.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Бондарчук І.П. (представник за довіреністю);

від відповідача 1 - не з'явився;

від відповідача 2 - Залевський К.С. (представник за довіреністю);

Титаренко В.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради та ТОВ «Вагра» про визнання незаконним та скасування рішення від 23.10.2013 № 419/9907, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,1521 га на вул. Волгоградській, 25 у Солом'янському районі м. Києва та про визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вагра" права користування земельною ділянкою площею 0,1521 га (кадастровий номер :72:215:0116).

Позовні вимоги обґрунтовувались невідповідністю спірного рішення Київської міської ради «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагра» земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25 у Солом'янському районі м. Києва» від 23.10.2013 № 419/9907 вимогам норм статей 124, 134, 135 Земельного кодексу України, що тягне наслідком його незаконність, та недійсність договору оренди земельної ділянки, укладеного на підставі зазначеного рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2015 порушено провадження у справі № 910/4528/15-г.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.04.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 позов задоволено частково: визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 13.03.2014, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вагра», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1100, зареєстрований Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 25.03.2014 за № МЗК-1-00195; визнано відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагра» права користування земельною ділянкою площею 0,1521 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:215:0116) на вул. Волгоградській, 25 у Солом'янському районі м. Києва. В іншій частині позову відмовлено.

17.11.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від Виконуючого обов'язки прокурора міста Києва Валендюка О.С. надійшла заява про перегляд рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2015 у справі № 910/4528/15-г за нововиявленими обставинами.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.01.2016 заяву Виконуючого обов'язки прокурора міста Києва Валендюка О.С. про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 р. у справі №910/4528/15-г за нововиявленими обставинами залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 скасовано ухвалу господарського суду м. Києва від 27.01.2016, а справу повернуто до господарського суду м. Києва для розгляду.

За результатами проведеного автоматичного розподілу справу передано на розгляд судді Маринченко Я.В.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.03.2016 справу прийнято до провадження та призначено заяву до розгляду.

У заяві про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду м. Києва від 20.04.2015 прокурор в якості нововиявленої обставини вказує на те, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду 17.02.2015 у справі №826/8679/14, якою скасоване спірне рішення Київської міської ради, та яка стала підставою прийняття рішення, що переглядається, скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.10.2015, а провадження у справі №826/8679/14 закрито.

Вказує, що оскільки у задоволенні позовних вимог прокурора про визнання незаконним та скасування спірного рішення Київської міської ради відмовлено, у зв'язку з тим, що спірне рішення вже скасовано рішенням суду в іншій справі, рішення у справі підлягає перегляду, при цьому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, спірне рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Зазначив, що при прийнятті спірного рішення про передачу відповідачу - ТОВ «Вагра» земельної ділянки площею 0,1521 га, Київською міською радою порушено вимоги ст.ст. 124, 134, 135 Земельного кодексу України, згідно положень яких право оренди земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку набувається на конкурентних засадах, за результатами проведення земельних торгів. При цьому відповідач - ТОВ «Вагра», у зв'язку з набуттям права власності на нежитлове приміщення із площею забудови 150 кв.м, може набути на неконкурентних засадах право користування земельною ділянкою, площею, не більше ніж 0,015 га. Враховуючи викладене, просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 20.04.2015 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення Київської міської ради та задовольнити позовні вимоги у вказаній частині позову.

Відповідач - ТОВ «Вагра» проти задоволення позову у вказаній частині заперечувало, вказуючи на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання, та на підставі якого укладено оренди земельної ділянки, є неефективним способом захисту прав та інтересів, так як не забезпечує їх реального захисту. Крім того, вказав, що спірне рішення Київської міської ради відповідає вимогам норм ст. 134 ЗК України, оскільки не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки , у разі розташування на них об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних чи юридичних осіб. Оскільки відповідач набув право користування земельною ділянкою з 2004 року після придбання у власність об'єкту нерухомості, розміщеного на вказаній земельній ділянці, площа та межа якої встановлені відповідно до Технічного звіту по встановленню меж землекористування від 2006 року, для передачі в оренду спірної земельної ділянки, вимогами норм ЗК України проведення земельних торгів не передбачено. Просить відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.

Відповідач - Київська міська рада уповноваженого представника у судове засідання не направив, відзиву на заяву не надав, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду м. Києва від 20.04.2015 підлягає задоволенню, вказане рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст..112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставою для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є, зокрема, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Статтею 114 ГПК України визначено, що рішення і ухвали, що набрали законної сили і прийняті судом першої інстанції, переглядаються господарським судом, який прийняв ці судові рішення.

За результатами перегляду судового рішення приймаються:

1) рішення - у разі зміни або скасування рішення;

2) постанова - у разі зміни або скасування постанови;

3) ухвала - у разі зміни чи скасування ухвали або залишення рішення, ухвали, постанови без змін.

У разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Як встановлено судом, при прийнятті рішення від 20.04.2015 року у справі № 910/4528/15-г в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 23.10.2013 №419/9907, господарський суд виходив з того, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 № 826/8679/14 за позовом Громадського об'єднання «Український суспільно - правовий рух: Демократія через право» до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вагра», Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправним та скасування рішення від 23.10.2013 № 419/9907, визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагра» земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул.Волгоградській , 25 у Солом'янському районі м. Києва» від 23.10.2013 року № 419/9907, внаслідок чого, вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування вказаного рішення Київської міської ради визнані судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.10.2015 у вказаній адміністративній справі скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 та закрито провадження у справі.

Таким чином, враховуючи, що судове рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення господарського суду м. Києва від 20.0.2015 у справі № 910/4528/15-г скасоване у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення, що переглядається за нововиявленими підставами та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом, на органи прокуратури покладено функції представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями ст.23Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Конституційний суд у рішенні від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99 (далі рішення Конституційного суду) вказав, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України (зараз ГПК), є підставою для порушення справи в арбітражному суді. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У відповідності до статті 13 Конституції України земля її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шлейфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У силу норм статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до абзацу 1 пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з нормами Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" повноваження власника землі щодо володіння, користування та розпорядження землями комунальної власності здійснює відповідний орган місцевого самоврядування.

Згідно статті 12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Частина 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Як встановлено судом, рішенням Київської міської ради від 23.10.2013 № 419/9907 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Вагра» земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25 у Солом'янському районі м. Києва», відповідно до статей 93, 120, 123, 124 Земельного кодексу України та розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагра» передано у довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,1521 га (кадастровий номер :72:215:0116) для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25 у Солом'янському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.

На підставі зазначеного рішення, 13.03.2014 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вагра» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1100.

Відповідно до пункту 2.1 договору об'єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка (кадастровий номер :72:215:0116) загальною площею 0,1521 га, що розташована за адресою: вул. Волгоградська, 25 у Солом'янському районі м. Києва,

Положеннями частин 1, 2 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час прийняття Київською міською радою спірного рішення, визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2 ст.134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Судом встановлено, що 10.11.2004 між ТОВ «Київтрейд» (продавець) та ТОВ «Вагра» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежилого будинку, згідно умов якого покупець зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти майно- одноповерховий нежилий будинок (літ. «А»), який знаходиться за адресою : м.Київ, вул.. Волгоградська, 25. Будинок має загальну площу 279,20 кв.м., продаж вчиняється за 273000 грн. без ПДВ (п.п. 1.1, 1.5 договору купівлі-продажу) а також 48000 грн доплати (додаткова угода від 15.11.2004 до договору купівлі-продажу).

Відповідачем - ТОВ «Вагра» зареєстровано право власності на вказаний будинок, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 13447255 від 26.11.2013, відповідно ТОВ «Вагра» є власником вказаного нежитлового будинку, який складається з підвалу, площею131,6 кв.м та 1 поверху, площею, 147,6 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на вказану будівлю.

Положеннями ст..120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Як вбачається з договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, вказаний договір не містить кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташована вказана будівля. Крім того, згідно земельно-кадастрової інформації на земельну ділянку, площею 0,1521 га, спірна земельна ділянка відноситься до міських земель, не переданих у власність чи користування.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка, площею 0,1521 га у користування ні відповідачу - ТОВ «Вагра», ні попередньому власнику нежитлової будівлі у встановленому законом порядку не надавались.

Доказів передачі спірної земельної ділянки у користування, зокрема відповідного рішення органу місцевого самоврядування, відповідачами суду не надано.

Посилання відповідача - ТОВ «Вагра» на Технічний звіт по встановленню зовнішніх меж землекористування №:72:215:0116 ТОВ «Вагра» по вул. Волгоградській, 25, як на підставу виникнення у відповідача права користування спірною земельною ділянкою, суд до уваги не приймає, оскільки вказаний звіт є лише технічним документом, який встановлює межі та опис земельної ділянки, розробляється на замовлення особи, яка бажає отримати земельну ділянку та є підставою для прийняття відповідного рішення про виділення у користування земельної ділянки органом місцевого самоврядування. Крім того, як вбачається з пояснень представників сторін, вказаний технічний звіт складався у 2006 році для виділення відповідачу земельної ділянки для облаштування рекреаційної та паркової зони, а не для будівництва.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для отримання відповідачем згідно положень ч.2 ст.134 ЗК України на позаконкурентних засадах земельної ділянки, на якій безпосередньо розташована вказана будівля, для обслуговування належної відповідачу нежилої будівлі площею, що не перевищує площі вказаної будівлі.

Разом з тим, отримання в оренду земельної ділянки у розмірах, що значно перевищують площу належної відповідачу будівлі, зокрема 0,1521 га, для нового будівництва, передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями ст..134, 135 ЗК України.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства.

Враховуючи, що рішення Київської міської ради від 23.10.2013 №19/9907 прийнято з порушенням вимог норм ст.ст.120, 124, 134,135 ЗК України, без проведення земельних торгів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування вказаного рішення Київської міської ради.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставі і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частина 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Враховуючи те, що договір оренди земельної ділянки від 13.03.2015, укладений між відповідачами на підставі рішення Київської міської ради «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагра» земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25 у Солом'янському районі м. Києва» від 23.10.2013 року № 419/9907, яке визнано судом незаконним та скасовано, тому зазначений договір підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення.

Згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З підстав, наведених вище, у зв'язку з визнанням судом незаконним рішення Київської міської ради та визнання недійсним договору спірного оренди земельної ділянки від 13.03.2014, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вагра», підлягають також задоволенню позовні вимоги про визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вагра" права користування земельною ділянкою площею 0,1521 га (кадастровий номер 8 000 000 000:72:215:0116).

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували виділення відповідачу - ТОВ «Вагра» чи попередньому власнику будівлі у користування земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення у межах та розмірі, вказаних у спірному рішенні Київської міської ради, у зв'язку з чим відповідач мав право для отримання вказаної земельної ділянки для будівництва без проведення земельних торгів.

Посилання відповідача на неналежний спосіб захисту порушених прав, зокрема скасування ненормативного акту індивідуального характеру, який вичерпав свою дію не призведе до відновлення порушених прав, судом відхиляються, оскільки незважаючи на те, що самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок дійсно не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких правовідносин (у зв'язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання), вказане не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів, зокрема договору оренди земельної ділянки.

Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 3-553гс15.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на дату подання позову), від сплати судового збору звільняються органи прокуратури - при здійсненні своїх повноважень.

Частиною 3 ст. 49 ГПК України визначено, що судовий збір, від сплат якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», станом на 01.01.2015 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на дату подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Таким чином, з 01.01.2015 розмір судового збору за розгляд в господарському суді позовних заяв немайнового характеру становить 1218 грн.

З урахуванням викладеного, судовий збір в сумі 3654 грн. підлягає стягненню з відповідачів в дохід Державного бюджету України.

Разом з тим за подання до суду заяви про перегляд рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 у справі №910/4528/15-г позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 4019,40 грн.

На підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву Виконуючого обов'язки прокурора міста Києва про перегляд рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2015 у справі № 910/4528/15-г задовольнити, вказане рішення скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 23.10.2013 №419/9907 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагра» земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25 у Солом'янському районі м. Києва».

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,1521 га. на вул. Волгоградській, 25 у Солом'янському районі м. Києва, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вагра», зареєстрований Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 25.03.2014 за №МЗК-1-00195, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф.І. та зареєстрований в реєстрі за №1100.

Визнати відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагра» (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 38/19, кв. 36; ідентифікаційний код 24373355) права користування земельною ділянкою площею 0,1521 га. (кадастровий номер :72:215:0116), вартістю 3427588,16 грн. на вул. Волгоградській, 25 у Солом'янському районі м. Києва.

Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код 22883141) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагра» (03056, м. Київ, вул. Виборзька, буд. 38/19, кв. 36; ідентифікаційний код 24373355) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код 22883141) на користь Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9; ідентифікаційний код 02910019) витрати зі сплати судового збору за подання зави про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в розмірі 2009 (двi тисячi дев'ять) грн. 70 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагра» (03056, м. Київ, вул. Виборзька, буд. 38/19, кв. 36; ідентифікаційний код 24373355) на користь Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9; ідентифікаційний код 02910019) витрати зі сплати судового збору за подання зави про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в розмірі 2009 (двi тисячi дев'ять) грн. 70 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 07.06.2016

Суддя Я.В. Маринченко