ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Справа № 911/997/16

За позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Мона

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Хрещатик

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсними рішення загальних зборів та статуту ТОВ МОНА

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

Представники:

від позивача 1 ОСОБА_5 (договір про надання правової допомоги №08/03-2016 від 10.03.2016);

від позивача 2 ОСОБА_6 (довіреність б/н від 04.04.2016);

від відповідача 1 ОСОБА_7 (довіреність б/н від 28.04.2016);

від відповідача 2 не зявився;

від третьої особи не зявився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1Ю.) та ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2В.) звернулись до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю МОНА (далі ТОВ МОНА) та до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Хрещатик (далі ПАТ КБ Хрещатик) та просять суд:

- визнати недійсним рішення Загальних зборів учасників ТОВ МОНА, оформлене протоколом № 24/02 від 24.02.2016;

- визнати недійсним статут ТОВ МОНА, затверджений рішенням Загальних зборів учасників, що оформлений протоколом № 24/02.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують на те, що порушено право позивачів на участі у зборах учасників товариства, оскільки загальні збори учасників товариства проведені з недотриманням процедури скликання загальних зборів учасників, встановленою ст. 61 Закону України Про господарські товариства, що є безумовною підставою для визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів учасників ТОВ МОНА, що оформлене протоколом № 24/02 від 24.02.2016.

Відповідач у справі ПАТ КБ Хрещатик у своєму відзиві просить суд у позові відмовити, вказуючи на те, що позовні вимоги позивачів, необґрунтовані, оскільки станом на 26.02.2016 відповідач 2 був учасником товариства на правах правонаступника, на підставі укладених договорів застави корпоративних прав.

Відповідач у справі ТОВ МОНА у своєму відзиві просить суд у позові відмовити, посилаючись на те, що відповідачем 2 набуто право власності на частки у статутному капіталі відповідача 1 у звязку з чим ПАТ КБ Хрещатик став правонаступником позивачів і відповідно рішення прийняте на загальних зборах учасників ТОВ МОНА є правомочним.

30.05.2016 представником відповідача 2 подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення Шевченківським районним судом м. Києва справи №761/13146/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ Хрещатик про визнання недійсним договору застави корпоративних прав, вказане клопотання мотивоване тим, що саме на підставі договору застави корпоративних прав відповідачем 2 звернуто стягнення на корпоративні права в розмірі 50%, що належала позивачу 2.

Вказане клопотання про зупинення провадження не підлягає задоволенню з огляду на те, що підстави позову у даній справі не ґрунтуються на договорах застави. Підставами даного позову позивачами зазначено порушення відповідачем 2 норм Закону України «Про господарські товариства» при проведенні загальних зборів учасників ТОВ МОНА.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Згідно ч. 1 ст. 79 Господарського кодексу України, господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку. У випадках, передбачених цим Кодексом, господарське товариство може діяти у складі одного учасника.

Як визначено ч.1 ст. 50 ЗУ «Про господарські товариства», товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Згідно з діючим законодавством ТОВ МОНА (відповідач 1) є господарським товариством, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.18-24, 57-63) та .

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про господарські товариства», управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Відповідно до договору застави корпоративних прав від 14.11.2006 (зі змінами і доповненнями) (а.с.25-41), укладеного між позивачем 1 та відповідачем 2 у даній справі, а також договору застави корпоративних прав від 14.11.2006 (зі змінами і доповненнями) (а.с.42-56), укладеного між позивачем 2 та відповідачем 2, позивачами (заставодавцями) з метою забезпечення зобовязань відповідача 1 (позичальника ТОВ МОНА) передано відповідачу 2 (заставодержателю ПАТ КБ Хрещатик) в заставу корпоративні права засновника (учасника) ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю МОНА.

Так з урахуванням п. 1.2 договорів застави (зміст яких є ідентичним) (в редакції додаткової угоди №7 від 31.05.2011), предметом застави є корпоративні права засновника (учасника) ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю МОНА позивача 1 ОСОБА_1, який є власником частки що становить 50% від розміру статутного фонду ТОВ МОНА та складає 1 000 000,00грн, та ОСОБА_2, яка є власником частки що становить 50% від розміру статутного фонду ТОВ МОНА та складає 1 000 000,00грн (далі предмет застави або заставлені корпоративні права).

Згідно п. 1.5 договорів, заставодержатель має право, у разі невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, задовольнити свої вимоги за рахунок заставлених корпоративних прав в порядку передбаченому Законами України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та цим договором.

У відповідності до п. 3.3 договорів застави, заставодержатель, в разі невиконання позичальником будь-якого зобовязання, забезпеченого заставою, а також невиконання заставодавцем будь-яких умов цього договору, звертає стягнення на заставлені корпоративні права в позасудовому порядку, шляхом внесення відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про звернення стягнення на предмет застави і подальшої його реалізації.

Відповідно до п. 4.1 договорів застави, у випадку невиконання позичальником зобовязань, за кредитним договором, та (або) невиконання заставодавцем положень цього договору, цим договором заставодавець відступає заставодержателю заставлені корпоративні права, у частці, яка є предметом за цим договором.

Відповідно до п. 5.1 договорів застави, договори набирають чинності з моменту їх підписання і діють до повного виконання позичальником зобовязань за договором про відкриття кредитної лінії №643 від 14.11.2006.

У звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором, відповідач 2 ПАТ КБ Хрещатик звернувся до позивача 1 ОСОБА_1 та позивача 2 ОСОБА_2 з повідомленням (а.с.95-98) щодо неналежного виконання позичальником своїх зобовязань, в якій банком висунуто позивачем вимогу щодо виконання зобовязань ТОВ МОНА та забезпечити передачу відповідачу 2 корпоративних прав засновника (учасника), в рахунок погашення заборгованості відповідача 1.

У відповідності до ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно ст. 26 вказаного Закону, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери;

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 27 Закону, якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію:

1) зміст порушення, вчиненого боржником;

2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги;

3) опис предмета забезпечувального обтяження;

4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу;

5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач;

6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

24.02.2016 були проведенні загальні збори ТОВ МОНА, що підтверджується протоколом №24/02, копію якого залучено до матеріалів справи (а.с.17, 17 зворот).

На вказаних зборах як вбачається з протоколу був присутній єдиний учасник ПАТ КБ ХРЕЩАТИК, який, як вбачається з тексту протоколу, набув корпоративні права позивача 1 та позивача 2 на підставі договорів застави корпоративних прав від 14.11.2006, та в сукупності володіє часткою в статутному капіталі ТОВ МОНА, яка становить 100%, та є новим учасником товариства.

Рішенням зазначених зборів було ухвалено, зокрема:

- обрано головою загальних зборів товариства ОСОБА_8, а секретарем Коронського О.І.;

- виключити учасників товариства ОСОБА_1 та ОСОБА_2В зі складу учасників товариства;

- прийняти Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ХРЕЩАТИК» до складу учасників;

- звільнити з посади директора з 29.02.2016 товариства ОСОБА_1;

- призначити з 01.03.2016 директором товариства ОСОБА_9;

- затвердити статут товариства у новій редакції, запропонованій головою загальних зборів товариства ОСОБА_8;

- уповноважити ОСОБА_9 на вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації змін до установчих документів.

З усіх питань проголосовано «за» - 100% голосів.

Як зазначено в текстах повідомлень (а.с.95-98), що задоволення вимог банку (відповідача 2)буде проведено за рахунок коштів від реалізації заставлених корпоративних прав. Тобто, відповідач 2 ПАТ КБ ХРЕЩАТИК не повідомив позивачів про набуття ним у свою власність предмета забезпечувального обтяження і в той самий час не проводив реалізацію майна, відповідно зазначеного у повідомлені чином.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.

Згідно ст. 28 вказаного Закону, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) (а.с.91-94) така реєстрація відбулась 28.03.2014.

Спірні збори проводились 24.02.2016.

Тобто, протягом 30 днів вимоги повідомлення позивачами виконані не були, а також корпоративні права позивачами відповідачу 2 не передавались, а отже звернення стягнення мало б здійснюватись на підставі рішення суду.

Крім того, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.02.2016 (день проведення оскаржуваних зборів) учасниками ТОВ МОНА були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.57-63).

Згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно ч. 2 ст. 9 вказаного Закону, в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, перелік засновників (учасників) юридичної особи: прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), серія та номер паспорта, якщо засновник - фізична особа; найменування, країна резидентства, місцезнаходження та ідентифікаційний код, якщо засновник - юридична особа; відмітка про закінчення повноважень засновника громадського формування у зв'язку з державною реєстрацією.

На час проведення оскаржуваних зборів учасників відповідач 2 ПАТ КБ ХРЕЩАТИК не був зареєстрований як учасник відповідача 1 ТОВ МОНА,

Відтак відповідач 2 ПАТ КБ ХРЕЩАТИК не мав повноважень на скликання та проведення загальних зборів, що відбулись 24.02.2016.

У відповідності до п. 5 ст. 61 Закону України «Про господарські товариства», про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників.

Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що відповідач 2 ПАТ КБ ХРЕЩАТИК станом на 24.02.2016 не став власником корпоративних прав ТОВ МОНА у порядку встановленому ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та відповідно не мав права скликання та проведення загальних зборів ТОВ МОНА, у звязку з чим вимога позивачів про визнання недійсним рішення Загальних зборів учасників ТОВ МОНА, оформленого протоколом № 24/02 від 24.02.2016 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про визнання недійсним статуту ТОВ МОНА, затвердженого рішенням загальних зборів учасників, оформленого протоколом № 24/02, то суд зазначає про таке.

Як зазначено в п. 14, 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2013, при вирішенні спорів про визнання установчих документів господарського товариства недійсними господарським судам необхідно розмежовувати правову природу статуту та установчого (засновницького) договору товариства.

Статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 ГК є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо визнання статуту недійсним не застосовуються норми, які регламентують недійсність правочинів.

У справах про визнання недійсним статуту відповідачем є господарське товариство.

Суди не вправі вносити зміни до статуту товариства у зв'язку з тим, що це належить до виключної компетенції загальних зборів товариства (статті 41, 42, 59 Закону про господарські товариства). Підвідомчими судам є спори щодо недійсності внесених змін до установчих документів товариства або визнання недійсними рішень загальних зборів стосовно внесення змін до установчих документів.

Враховуючи що рішення загальних зборів від 24.02.2016 №24/02, яким власне і затверджено нову редакцію статуту, у даній справі визнано судом недійсним, то вимога позивачів про визнання недійсним статуту ТОВ МОНА, затвердженого рішенням загальних зборів учасників, оформлених протоколом №24/02 від 24.02.2016 підлягає задоволенню, з огляду на те, що вказане рішення визнано судом недійсним.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачами у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу 1 за рахунок відповідачів, а саме у сумі 1378,00грн з кожного на користь позивача 1, оскільки судовий збір сплачено саме цим позивачем.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення загальних зборів ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю МОНА № 24.02 від 24.02.2016.

3. Визнати недійсним статут ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю МОНА, затверджений рішенням загальних зборів учасників, оформленим протоколом №24/02 від 24.02.2016.

4. Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Мона на користь ОСОБА_1 1378,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Хрещатик на користь ОСОБА_1 1378,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

6. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 08.06.2016.

Суддя С.І. Чонгова