ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016р. Справа№ 914/851/16

За позовом:Обєднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу Представництва Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, м. Львів;
до відповідача-1:Львівської міської ради, м. Львів;
до відповідача 2:Товариство з обмеженою відповідальністю «БК Львівська мрія», м. Київ;
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:Міністерства культури України, м. Київ; Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів; Відділу Держгеокадастру у м.Львові, м. Львів; ВАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація», м.Львів
про:визнання недійсними ухвал ЛМР від 01.10.2015 р.№5302 та №4671 від 21.05.2015 р. в частині п.2; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий № :02:005:0024 Суддя Березяк Н.Є. Секретар судового засідання Кравець О.І
Представники сторін:
від позивача-1 від позивача-2:ОСОБА_1; ОСОБА_2, ОСОБА_3 представники за довіреністю;
від відповідача-1, -ОСОБА_4 представник за довіреністю;
від відповідача-2:ОСОБА_5 - представник за довіреністю;
від 3-ї особи -1 : від 3-ї особи 2 : від 3-ї особи 3: від 3-ї особи 4 : не зявився; не зявився; не зявився; ОСОБА_6 представник за довіреністю.
Представникам сторін розяснено їх права та обовязки, передбачені ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило.

Обєднанням Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу (надалі Позивач-1) та Представництвом Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу (надалі Позивач-2) подано позов до Львівської міської ради (надалі Відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Львівська мрія» (надалі Відповідач-2), за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства культури України, Львівської обласної державної адміністрації, Відділу Держгеокадастру у м.Львові, ВАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація» про визнання недійсними ухвал ЛМР від 01.10.2015 р.№5302 та №4671 від 21.05.2015 р. в частині п.2; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий № :02:005:0024.

Директором Представництва Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій щодо реєстрації повідомлень на початок будівництва , надання та отримання дозволів на виконання будівельних робіт та проведення будь-яких будівельних, будівельно-монтажних, меліоративних та інших технічних робіт, розробки будь-яких проектів на спірних землях.

Ухвалою суду від 31.03.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 25.04.2016р.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

В судових засіданнях під час розгляду справи позивачами 25.05.2016 року подано уточнення заяви про забезпечення позову в якій вони уточнили, а саме Відповідачу-2 заборонити вчиняти будь-які дії щодо реєстрації повідомлень на початок будівництва , надання та отримання дозволів на виконання будівельних робіт та проведення будь-яких будівельних, будівельно-монтажних, меліоративних та інших технічних робіт, розробки будь-яких проектів на спірних землях.

З метою надання можливості відповідачу-2 надати свої письмові пояснення чи заперечення на дану заяву розгляд справи було відкладено на 06.06.2016 року та продовжено строк її розгляду.

В судовому засіданні 06.06.2016 року представники позивачів заявили усне клопотання та просили залишити без розгляду їх заяву про забезпечення позову з тих підстав, що зазначені заходи забезпечення вжито в іншій адміністративній справі. Відповідачі проти залишення без розгляду заяви про забезпечення позову не заперечили.

Представники позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити повністю з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві, наданих поясненнях та матеріалах справи. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що при прийнятті оскаржуваних ухвал та при укладенні договору оренди Львівською міською радою не дотримано вимог Міжурядової угоди, укладеної 04.03.1994 року між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки «Про охорону та збереження культурної спадщини», Розпорядження Кабінету Міністрів України № 604-р від 20.07.1998 р., а саме: перед прийняттям рішень про надання земельної ділянки для будівництва, Львівська міська рада зобовязана була замовити проведення археологічних досліджень на предмет наявності археологічних памяток , обстежити та вивчити земельну ділянку, що планувалась для передачі в оренду.

Відповідач-1 проти позову заперечив з підстав і мотивів, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування своїх заперечень посилаються на те, що спірна земельна ділянка кадастровий № :02:005:0024,яка знаходиться в комунальній власності ніколи не перебувала у Державному реєстрі нерухомих памяток України, а отже оскаржувані ухвали Львівської міської ради ніяким чином не порушують охоронювані законом права національних меншин на збереження національних культурних традицій єврейського народу, представниками якої є позивачі. Крім того, представник позивача в судовому засіданні зазначив про відсутність посилань у Міжурядовій угоді, укладеній 04.03.1994 року між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки «Про охорону та збереження культурної спадщини» на обовязок органів місцевого самоврядування перед прийняттям рішень про надання земельної ділянки для будівництва чи передачі її в оренду проводити археологічні дослідження на предмет наявності археологічних памяток, просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач-2 проти позову заперечив з підстав і мотивів, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування своїх заперечень посилається на ті обставини, що передана йому в оренду земельна ділянка не відноситься до обєктів культурної спадщини, на спірній земельній ділянці не було поховань і вона не входить в межі єврейського кладовища, які встановлені і визначені. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача-2 зазначив, що позивачі жодним чином, жодними належними доказами не обґрунтували під ставність своїх позовних вимог, не зазначили які саме норми законодавства порушують оскаржувані ухвали Львівської міської ради і не довели, які саме норми порушено при укладенні оспорюваного договору оренди земельної ділянки кадастровий № :02:005:0024, просить в задоволенні позову відмовити.

Треті особи-1-3 участь своїх представників в судові засідання не забезпечили, письмових пояснень по суті спору не надали.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що неявка належним чином повідомлених третіх осіб не перешкоджає вирішенню спору, оскільки, дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за цими матеріалами.

Представник ВАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація» в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив, зазначивши що на спірній земельній ділянці ніколи не було поховань, як і представників комісій, оскільки вона була огороджена і доступ до неї був закритий.

В судовому завданні 06.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Ухвалою Львівської міської ради № 4671 від 21.05.2015 року «Про затвердження ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул.. В. Єрошенка,22 вилучено за згодою з користування ПАТ «Львівгаз» земельну ділянку площею 0,5179 га на вул.. В.Єрошенка,22, затверджено ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул.. В. Єрошенка,22 в оренду на 10 років для будівництва і обслуговування готелю вищого розряду за рахунок земель житлової і громадської забудови за функцією використання землі змішаного використання ( землі житлової забудови, землі комерції).

29.07.2015 року між ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація» та ТзОВ «БК Львівська мрія» було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до якого відповідач-2 придбав будівлі та споруди на вул.. В.Єрошенка,22 у м.Львові.

Ухвалою Львівської міської ради № 5302 від 01.10.2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю «БК Львівська мрія» передано земельну ділянку на вул. В.Єрошенка, 22 у м.Львові площею 0,5179 га (кадастровий № :02:005:0024) із земель, які є власністю територіальної громади м.Львова, в оренду терміном на 10 років для будівництва і обслуговування готелю вищого розряду за рахунок земель житлової і громадської забудови за функцією використання землі змішаного використання ( землі житлової забудови, землі комерції).

На виконання зазначеної вище ухвали, 12.11.2015 року між Львівською міською радою та ТзОВ «БК Львівська мрія» укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий № :02:005:0024 , що розташована по вул.. В.Єрошенка,22 у м.Львові.

Не погоджуючись з ухвалами Львівської міської ради від 21.05.2015 р №4671 та від 01.10.2015 р. №5302 та в частині п.2 позивачі просять визнати їх недійсними а також визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий № :02:005:0024, укладений між Львівською міською радою та ТзОВ «БК Львівська мрія».

Як зазначає позивач, перед прийняттям рішень про надання земельної ділянки для будівництва, Львівська міська рада зобовязана була замовити проведення археологічних досліджень на предмет наявності археологічних памяток , обстежити та вивчити земельну ділянку, що планувалась для передачі в оренду, чого не зробила, чим порушила норми чинного законодавства та права єврейської громади, поховання якої, як стверджує позивач, знаходяться на спірній земельній ділянці, що слугувало підставою звернення до суду про визнання недійсними зазначених вище ухвал та договору оренди спірної земельної ділянки.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення .

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з ст.58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, тому при зясуванні законності прийняття відповідачами спірних рішень, потрібно керуватися законодавством, яке діяло на дату їх прийняття.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на порушення Львівською міською радою порядку передачі спірної земельної ділянки в оренду для здійснення будівництва. При цьому вони зазначають, що спірна земельна ділянка належить до меж Юдейського цвинтаря, ХІХ ст., зазначена територія цвинтаря була предметом вивчення і дослідження, на неї виготовлено паспорт обєкта культурної спадщини та облікова картка обєкта культурної спадщини.

Як стверджують позивачі, за результатами розгляду облікової документації, відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей ЛОДА, надіслав зазначену вище документацію на розгляд Науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини Міністерства культури України.

На думку позивачів, надання Львівською міською радою спірної земельної ділянки, що знаходиться в межах кладовища, в оренду ТзОВ «БК Львівська мрія» для здійснення будівництва готелю, є порушенням Міжурядової угоди, укладеної 04.03.1994 року між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки «Про охорону та збереження культурної спадщини», Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону України «Про землеустрій» та Земельного кодексу України.

Доводи позивачів необґрунтовані і спростовуються матеріалами справи.

Як стверджують позивачі, виділена відповідачу-2 земельна ділянка відносилась до Юдейського цвинтаря XIX ст. і на ній були розміщені давні поховання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі покликаються на те, що Нове юдейське кладовище , XIX ст. на вул. Єрошенка у м. Львові відноситься до об'єктів культурної спадщини, що підтверджується паспортом та карткою об'єкта культурної спадщини.

Такі твердження позивачів є необґрунтованими з огляду на наступне:

відповідно до приписів п. 2.4 ст.2 «Порядку обліку об'єктів культурної спадщин» Затвердженого наказом Міністерства культури України №158 від 11.03.2013р. та п.11 ст.6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що тільки органи охорони культурної спадщини обласних, районних адміністрацій та виконкомів міських, селищних рад виконують функції замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження об'єктів культурної спадщини з метою визначення наявності та культурної цінності об'єкта культурної спадщини, а також одержання нової інформації про ці об'єкти.

Відповідно до п. 4.1 Порядку обліку об'єктів культурної спадщини, затвердженого наказом міністерства культури України від 11.03.2013 № 158, такий паспорт повинен бути складений після занесення об'єкта культурної спадщини до переліку об'єктів культурної спадщини. Пунктами 3.1-3.5 Порядку обліку об'єктів культурної спадщини, передбачено, що підставою внесення до Переліку нововиявленого об'єкта культурної спадщини є Протокол відповідності критеріям, зазначеним у пунктах 10 і 11 Порядку визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1760.

Як вбачається із долучених позивачем до матеріалів справи паспорта та картки обєкта культурної спадщини, дослідження «можливого об'єкту культурної спадщини» за адресою м. Львів вул. Єрошенка,22 та підготовку документів ТзОВ «Зелемінь» здійснювало без відповідного розпорядження та укладення контракту з виконавчим органом місцевого самоврядування, в ньому не зазначено, що дана пам'ятка є зареєстрована, і тому не можна вважати, що вона відповідає всім критеріям, і може вважатися культурною пам'яткою згідно чинного законодавства. На зазначений позивачами «об'єкт культурної спадщини» не укладений охоронний договір та не присвоєний охоронний номер в порядку, передбаченому ст.. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», він не внесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України у відповідності до розділу III Закону України «Про охорону культурної спадщини», а отже Долучені Позивачами до позовної заяви Паспорт та ОСОБА_7 об'єкта культурної спадщини не є

належними і допустимими доказами.

Що стосується доводів позивачів про розміщення на спірній земельній ділянці давніх поховань, то слід зазначити наступне:

Як вбачається із долученого позивачами до матеріалів справи історико-містобудівного обґрунтування забудови території на вул. Єрошенка,22 в м. Львові, то в ньому зазначено, що «територія ділянки опрацювання розташована у північно-східному наріжнику саду біля каплиці…. З огляду на використання саду як буферної зони між кладовищем і міською забудовою, можна припустити, що на проміжку до 1943 року поховання тут не здійснювались» ( том І а.с.119-120). Жодних доказів наявності поховань на спірній земельній ділянці позивачами не надано.

Є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи твердження позивачів, що прийняття Львівською міською радою оскаржуваних ухвал та укладення оспорюваного договору є порушенням їх прав, як національних меншин на збереження національних культурних традицій єврейського народу.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящихся №522 від 16.10.1969р. об'єднано території Янівського та Єврейського (Юдейського) кладовищ та створено єдину службу по експлуатації Янівського кладовища. На даний час територію Янівського кладовища обслуговує КП «Виробничо-реставраційний комбінат похоронного обслуговування», якому у постійне користування передана земельна ділянка по вул. Шевченка,128 заг. пл. 32,3338 га. На цій земельній ділянці розміщене і Єврейське кладовище. Таким чином межі земельної ділянки по вул. Шевченка, 128 (на якій розміщене єврейське кладовище) встановлені та визначені. Рішенням №268 від 19.06.1980р. комітету Львівської міської ради народних депутатів Янівський цвинтар закрито та заборонено захоронення на ньому. Доступ до цвинтаря є вільним і ніяким чином не перешкоджає праву національної меншини на збереження національних культурних традицій єврейського народу.

Що стосується включення позивачами до меж Янівського (Нового Юдейського) кладовища спірної земельної ділянки з кадастровим номером № :02:005:0024, то слід зазначити наступне:

Як вбачається із розробленої на замовлення позивачів ОСОБА_7 обліку об'єкта культурної спадщини вказано площу об'єкту 15,5 га, в той час як площа земельної ділянки з кадастровим номером № :02:005:0024 становить 0,5179 га.

Слід зазначити, що 20.03.2014р на виконання Ухвали 4084-2014 Львівською міською радою було погоджено межі геологічної пам'ятки природи місцевого значення «Парк «Куртумова гора»» , чітко встановлено межі цієї ділянки та визначено власників і користувачів суміжних ділянок, серед яких по вулиці Єрошенка відсутні відомості щодо належності будь-якої з суміжних ділянок Янівському чи то Новому Юдейському кладовищам.

Що стосується доводів позивачів про порушення оскаржуваними ухвалами Львівської міської ради порядку передачі спірної земельної ділянки в оренду та порядку зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, то слід зазначити наступне:

Частиною 1 ст. 123 ЗК України (тут і надалі - в редакції, що діяла станом на час винесення спірних ухвал Львівської міської ради) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Відповідно до ч.6 ст. 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою прийняття ухвали Львівської міської ради №4671 від 21.05.2015 та укладення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер № :02:005:0024 слугувало звернення ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація». На вказаній ділянці розміщені об'єкти нерухомості, що перебували у власності ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація»» (Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.04.2008р.) і набуті в процесі приватизації (Реєстраційне посвідчення від 08.06.1998р. видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки). Вказані об'єкти нерухомості а також сама земельна ділянка не входили до Реєстру пам'яток культурної спадщини що не підлягають приватизації. Будь-які застереження щодо земельної ділянки і нерухомості на час прийняття ухвали були відсутні.

До матеріалів справи долучені матеріали відведення земельної ділянки для будівництва готелю вищого розряду у м.Львові на вул.. В.Єрошенка,22, які містять необхідні висновки та погодження органів державної влади та місцевого самоврядування, що передбачені ст. 123 ЗК України ( а.с.225-265).

Також в матеріалах справи є Довідка про правовий статус земельної ділянки від 15.03.2011 року № 40/01-15/2364 з якої вбачається, що за категорією земель дана земельна ділянка відноситься до земель промисловості, транспорту, звязку, оборони, енергетики та іншого призначення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.»

Як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали Львівської міської ради №4671 від 21.05.2015 р., ПАТ «Будівельно-монтажне управління «ЛЬВІВГАЗИФІКАЦІЯ» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5179 га по вул. Єрошенка,22 у м. Львові.

Таким чином твердження позивачів про порушення порядку зміни цільового призначення є необґрунтованим.

Укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.07.2015р. між ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація» та звернення ТзОВ «БК Львівська мрія» до Львівської міської ради про переоформлення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер № :02:005:0024 у відповідності до вимог ч.3 ст.6 Закону України «Про оренду землі» стало підставою прийняття Львівською міською радою оскаржуваної ухвали №5302 від 01.10.2015 р. та укладення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер № :02:005:0024.

Також Позивачі просять визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий №:02:005:0024, укладений між Львівською міською радою та ТзОВ «БК Львівська мрія».

Згідно положень ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.206 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його

моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної

дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його

внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Заявляючи вимогу про визнання правочину недійсним, позивачі жодним чином не обґрунтували, яких вимог, необхідних для чинності правочину. не дотрималася сторона (сторони) договору оренди земельної ділянки по вул. Єрошенка, 22.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на ті обставини, що жодними належними і допустимими доказами позивачі не довели, що спірна земельна ділянка включена до меж кладовища і за цільовим призначенням належить до «земель істотко-культурного призначення», а також про наявність на ній поховань, відсутність реєстрації в Державному реєстрі нерухомих пам'яток України, укладеного охоронного договору та охоронного номеру виключає передбачену п.п.9,10 ст.6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» додаткову необхідність - погодження відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам'яток місцевого значення, їх територій і зон охорони; погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Таким чином, вимоги про скасування ухвал Львівської міської ради від 21.05.2015р. № 4671 та від 01.10.2015р. №5302 в частині п.2 та вимагаючи визнання недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий номер № :02:005:0024 є безпідставними та необґрунтованими, як необґрунтованою є вимога про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись 2,3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32-35,43,49,82,84,85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 09.06.2016 року.

Суддя Березяк Н.Є.