ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа № 921/931/15-г/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Желік М.Б.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" № 01-10/6060 від 25.11.2015 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.11.2015 року

у справі № 921/931/15-г/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" вул. М. Раскової, 15, м.Київ.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М", АДРЕСА_1

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОД-КОЛОС", вул. Електроапаратна, буд. 3. м. Луцьк

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика", вул. І. Мазепи (вул. Січового Повстання), 10, м. Київ

3.Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК ОСОБА_2", вул. Колекторна, 3, м. Київ

за участю представників:

від скаржника (позивача): ОСОБА_3;

від відповідача: ОСОБА_4;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: не з'явився;

від третьої особи 3: не з'явився.

Сторонам і третім особам розяснено їх права та обовязки, передбачені ст. 22, 27 ГПК України. Заяв про відвід складу суду не надходило. За клопотанням представника відповідача здійснювалась технічна фіксація судового процесу.

У судовому засіданні 25.05.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

16.11.2015 року господарським судом Тернопільської області (суддя Хома С.О.) у справі № 921/931/15-г/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М" про стягнення заборгованості у розмірі 5 428 516 грн. 48 коп. шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" право власності на предмет іпотеки прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд першої інстанції прийшов до висновків, що договори про відступлення права вимоги від 02.07.2015 року та від 20.07.2015 року не визнані недійсними в судовому порядку, а відтак, є чинними; іпотекодержателем спірних об'єктів нерухомості, належних Товариству з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ М», є Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика", що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки: №40922570 від 20.07.2015 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №40922263; Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" - позивач по справі не є "Іпотекодержателем" спірних об'єктів нерухомості, належних Товариству з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М"; у Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" - позивача по справі станом на час вирішення справи в суді відсутнє право вимоги по договору про відкриття траншевої кредитної лінії №837 від 01 серпня 2014 року та право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності відповідно до іпотечного договору від 3 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №4802.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерного товариство "Український професійний банк" звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 01-10/6060 від 25.11.2015 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а в мотивувальній частині рішення не зазначено доводів позивача про нікчемність договору відступлення права вимоги. Так, апелянт зазначає, що договір відступлення прав вимоги від 28.05.2015 року був укладений з порушенням вимог постанови Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 року; укладаючи договір відступлення прав вимоги, банк здійснив безоплатне відчуження майна та відмовився від власних майнових вимог; прийнявши виконання (платежі) за договором відступлення від кредитора з його поточного рахунку в банку, банком було порушено вимоги постанови Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 року, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України; банк, уклавши договір відступлення прав вимоги, прийняв на себе зобовязання, внаслідок чого виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо передбачено у п.2 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину; укладаючи договір відступлення прав вимоги, банк здійснив відчуження майна (майнових прав) за ціною, нижчою від звичайної (оплата на 95,03% відрізняється від балансової вартості майнових прав), внаслідок чого отримав збитки, що прямо передбачено у п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину; умови договорів відступлення прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договорами забезпечення за ціною, нижчою вартості відступлених майнових прав, тобто надають кредитору переваги перед іншими кредиторами, не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, прямо передбачено у п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину; даний правочин також є таким, що порушує публічний порядок (спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним), а відтак, є нікчемним.

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП Документообіг господарських судів, 17.12.15 року справу за № 921/931/15-г/16 розподілено до розгляду судді - доповідачу Желіку М.Б., суддям Костів Т.С., Марко Р.І.

21.12.2015 року ухвалою Львівського апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги визнано достатніми для прийняття їх до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.01.16 року. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

26.01.2016 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, 21.03.2016 року - додаткові заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги надуманими та необгрунтованими.

16.02.2016 року третьою особою 2 подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

01.03.2016 року згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у звязку із перебуванням судді Костів Т.С. у відпустці її замінено суддею Данко Л.С.

09.03.2016 року третьою особою 3 подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; долучено копію висновку про визначення ринкової вартості прав вимоги, копію платіжного доручення на суму 250 000 грн., копію відповіді на повідомлення банку про нікчемність договору про відступлення прав вимоги.

12.04.2016 року згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у звязку із перебуванням судді Марка Р.І. у відпустці його замінено суддею Костів Т.С.

Розгляд справи 11.05.2016 року не відбувся у звязку із перебуванням головуючого судді у відрядженні, а розгляд справи перенесено на 25.05.2016 року, про що було повідомлено представників сторін.

У судове засідання 25.05.2016 року з'явилися представники скаржника та відповідача, проти розгляду справи за відсутності представників третіх осіб не заперечили. Представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, 06.05.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

04.09.2015 року Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М" про стягнення заборгованості у розмірі 5 428 516 грн. 48 коп. шляхом звернення визнання за Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" право власності на предмет іпотеки (відповідно до умов іпотечного договору, посвідченого 03.12.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним № 4802), а саме на нерухоме майно, яким є нежитлова будівля тракторної майстерні, загальною площею 1582,8 кв.м., яка розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський р-н., с. Турівка, вул. Новий Світ, буд. 1Б (що розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,7338 га за кадастровим номером :01:002:0391, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Довідкою відділу Держземагенства у Підволочиському районі Тернопільської області № 852/14/01 від 28.11.2014 р. Рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,7338 га, що надається в оренду терміном на 49 років Іпотекодавцю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Турівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, затверджене Двадцять восьмою сесією шостого скликання Підволочиської районної ради Тернопільської області, рішення № 386 від 04.09.2014 р.), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Райз М" на праві власності на підставі Свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_6 07.08.2012 р. за реєстровим № 1057, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації Підволочиського району 09.08.2012 р., згідно Витягу 3 35118966, за реєстровим №36157253, номер запису: 10, в книзі 01. Право власності ТОВ "Райз М" на предмет іпотеки зареєстровано 03.12.2014 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 7925834, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 46.

16.11.2015 року позивачем до матеріалів справи долучено позовну заяву (уточнену) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М" на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" частини кредитної заборгованості за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №837 від 01.08.2014 р. у розмірі 5 428 516,48 грн., шляхом передачі Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" права власності на предмет іпотеки (відповідно до умов іпотечного договору, посвідченого 03.12.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним № 4802), а саме: на нерухоме майно, яким є нежитлова будівля тракторної майстерні, загальною площею 1582,8 кв.м., яка розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський р-н., с. Турівка, вул. Новий Світ, буд. 1Б (що розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,7338 га за кадастровим номером :01:002:0391, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Довідкою відділу Держземагенства у Підволочиському районі Тернопільської області № 852/14/01 від 28.11.2014 р. Рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,7338 га, що надається в оренду терміном на 49 років Іпотекодавцю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Турівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, затверджене Двадцять восьмою сесією шостого скликання Підволочиської районної ради Тернопільської області, рішення № 386 від 04.09.2014 р.), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Райз М" на праві власності на підставі Свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_6 07.08.2012 р. за реєстровим № 1057, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації Підволочиського району 09.08.2012 р., згідно Витягу 3 35118966, за реєстровим №36157253, номер запису: 10, в книзі 01. Право власності ТОВ "Райз М" на предмет іпотеки зареєстровано 03.12.2014 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 7925834, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 46.

Як встановлено судом першої інстанції, 01 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (надалі - банк) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОД-КОЛОС" (надалі - позичальник) з другої сторони було укладено договір про відкриття траншевої кредитної лінії №837 від 01 серпня 2014 року, згідно з п.1.1. якого банк зобов'язується відкрити позичальнику відкличну не відновлювальну кредитну лінію в межах суми 5 100 000 грн. терміном до 30 листопада 2015 року на поповнення обігових коштів, а згідно з укладеною додатковою угодою від 08 грудня 2014 року банк надає позичальнику кредит відповідно до цього додаткового договору в сумі 4 732 857 грн. терміном до 30 листопада 2015 року зі сплатою 18% річних для виконання зобов'язань згідно договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-826/14 від 03 грудня 2014 року, який укладено з ТОВ "ЗЕМІС"; зменшення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно, починаючи з травня по вересень 2015 року(включно) в сумі 46 400,56 грн., починаючи з жовтня 2015 року по 30 листопада 2015 року (включно) в сумі 2 250 427,10 грн.; згідно з укладеною додатковою угодою від 30 грудня 2014 року - банк надає позичальнику кредит відповідно до цього додаткового договору в сумі 42 015 грн., терміном до 30 листопада 2015 року зі сплатою 18% річних для виконання зобов'язань згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-896/14 від 29 грудня 2014 року, який укладено з ТОВ "РЕАЛІЗАЦІЯ"; зменшення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно, а саме: з травня по вересень 2015 року в сумі 411,91 грн., в жовтні 2015 року в сумі 19977,72 грн.; остаточне погашення здійснюється не пізніше 30 листопада 2015 року в сумі 19977,73 грн.

Надання кредиту підтверджується меморіальними ордерами: №21707795 (#21707795) від 08.12.2014 р., №21866476 (#21866476) від 30.12.2014 року

Позичальник зобов'язався повернути одержані кредитні ресурси в строк згідно з умовами, викладеними у відповідних додаткових договорах, які є невід'ємними частинами цього договору, та сплатити нараховані проценти шляхом перерахування грошових коштів на позичкові рахунки та рахунки нарахованих процентів відповідно до строків, встановлених додатковими договорами (п.4.1. договору).

Як зазначив позивач, у порушення умов кредитного договору та додаткових договорів до нього від 08.12.2014 року, 30.12.2014 року позичальник, починаючи з 17 лютого 2015 року, не виконує взяті на себе зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені, у зв'язку з чим у останнього станом на 28 серпня 2015 року виникла прострочена заборгованість перед ПАТ "УПБ" у розмірі 5 428 516 грн. 48 коп., з яких:

1) за додатковим договором від 08.12.2014 р. 5 381 555 грн. 07 коп., у тому числі: 4 593 655 грн. 32 коп. заборгованість по строковому кредиту; 139 201 грн. 68 коп. заборгованість по простроченій частині кредиту; 81 507 грн. 35 коп. заборгованість по строкових процентах; 494415 грн. 02 коп. - заборгованість по простроченим процентам; 72775 грн. 70 коп. заборгованість по пені;

2) за додатковим договором від 30.12.2014 р. - 46961 грн. 41 коп., у тому числі: 40779 грн. 27 коп. - заборгованість по строковому кредиту; 1235 грн. 73 коп. заборгованість по простроченій частині кредиту; 723 грн. 57 коп. заборгованість по строкових процентах; 3751 грн. 49 коп. заборгованість по простроченим процентам; 471 грн. 35 коп. заборгованість по пені.

З поданої позивачем 16.11.2015 року довідки вбачається відсутність погашень по кредиту за період з 28.08.2015 р. по 21.10.2015 року як основним боржником по кредиту, так і майновим поручителем - відповідачем по справі.

Також судом першої інстанції встановлено, з матеріалів справи вбачається, а сторонами не заперечується, що в забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника відповідно до договору про відкриття траншевої кредитної лінії №837 від 01 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", далі - іпотекодержатель, та Товариством з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М", надалі - іпотекодавець, було укладено іпотечний договір від 3 грудня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №4802.

Згідно з п. 1 іпотечного договору предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку майна, зазначеного в п.6 цього договору, в забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Згідно з п.6 іпотечного договору в забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку наступне нерухоме майно: нежитлова будівля тракторної майстерні, загальною площею 1582,8 кв.м., яка розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, с. Турівка, вул. Новий Світ, буд. 1Б, надалі - предмет іпотеки.

Згідно з п.11 іпотечного договору сторони оцінюють предмет іпотеки в загальній сумі 2 788 445 грн. Сторони погоджуються з тим, що оціночна вартість предмета іпотеки, зазначена в цьому пункті, є приблизною вартістю предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація предмета іпотеки в будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально складуться на ринку нерухомості на момент його реалізації.

Згідно з п.30 іпотечного договору від 03.12.2014 року термін дії цього договору до 30 листопада 2015 року, а у випадку невиконання грошових зобовязань за кредитним договором - до повного та належного виконання іпотекодавцем та/або позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими договорами до нього. Згідно з пп.16.4.1. п.16.4. іпотечного договору іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строків виконання будь-якого із грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно з п.п.16.4.2 п.16.4. іпотечного договору іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця в певних випадках, зокрема, у разі невиконання чи неналежного виконання будь-якого із грошових зобов'язань, передбачених умовами Кредитного договору та цього договору.

Згідно з п.16.6. іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п.16.4. цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Згідно з п.23 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватись одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 33, ч.ч.1,2 ст.35 Закону України "Про іпотеку" позивач звертався до позичальника з досудовою вимогою №01-10/1138 від 07.05.2015 року про виконання договірних зобовязань, та відповідача з вимогою № 01-10/1140 від 07.05.2015 року про усунення порушень, однак вказані вимоги не виконані, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості шляхом передачі права власності на іпотечне майно.

Однак, 28.05.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК ОСОБА_2" (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, згідно з п.1 якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прод-Колос" (боржник), а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній в п.5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за:

- договором про відкриття траншевої кредитної лінії №837 від 01.08.2014 р. з усіма додатковими угодами та змінами до нього, укладеним між первісним кредитором та боржником;

- договором поруки №837-2 від 03.12.2014 р. (надалі-договір поруки), укладеним між первісним кредитором, боржником та приватним агропромисловим підприємством "Відродження" ;

- іпотечним договором від 03.12.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 4802 (надалі-Договір іпотеки 1), укладеним між первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М", предметом якого є нежитлова будівля тракторної майстерні, загальною площею 1582,8 кв.м., що знаходиться за адресою Тернопільська область Підволочиський район село Турівка вул.Новий світ. 1Б;

- іпотечним договором від 03.12.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 4804 (надалі-Договір іпотеки-2), укладеним між первісним кредитором та Приватним агропромисловим підприємством "Відродження", предметом якого є нежитлова будівля, склад міндобрив, загальною площею 312,1 кв. м., яка розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський район, село Криве, вул. Шевченка Т., будинок 24-А; комплекс критого зернотоку, який розташований за адресою: Тернопільська область, Підволочиський р-н, село Криве, вул. Шевченка Т., будинок 24-В; нежитлова будівля, зерносклад, загальною площею 530,1 кв.м., яка розташована за адресою: Тернопільська область, Підволочиський р-н, село Криве, вул. Шевченка Т., буд. 24-Б.

Як вбачається з тексту договору (п.5), за відступлені права вимоги за кредитними договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 250 000 грн., які сплачуються протягом 2 банківських днів з дня укладення цього договору. Кошти перераховуються на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; № рахунку: 0002; ідентифікаційний код: 19019775; призначення платежу: «оплата за договором відступлення права вимоги від 28.05.2015 р.». Права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору, з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі (п.6 договору). Акт приймання-передачі права вимоги у матеріалах справи відсутній.

Суд погодився з доводами Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика" та прийшов до висновку, що необхідно відмовити ПАТ "Український професійний Банк" в задоволенні позову, оскільки позивач відступив свої права вимоги по кредитному договору на користь ТОВ "ФК "Аурум Фінанс", а згодом останній відступив ці права наступному кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика", відтак, позивач втратив права вимоги по кредитному договору і не може вимагати стягнення з відповідача заборгованості по такому кредитному договору.

Скаржник в апеляційній скарзі вказав, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення взагалі не зазначив доводи позивача щодо нікчемності правочину (договору відступлення прав вимоги від 28.05.2015 року) в силу ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відсутності прав кредитора у Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика". Однак, таке твердження позивача є безпідставним, оскільки в мотивувальній частині рішення зазначив про подані представником позивача пояснення, а приймаючи рішення, описав, дослідив і надав оцінку всім зібраним у справі доказам в їх сукупності. Так, перевіривши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає висновки суду правильними та звертає увагу на наступне.

Так, 28.05.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ", , МФО 300205, місцезнаходження: м. Київ, вул. М. Раскової, 15, 02660. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 р. по 28.08.2015 р. включно.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній станом на момент прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації банку) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно з протоколом № 4 від 30.06.2015 року засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу № 26/ТА від 29.05.2015 року встановлено, що згідно з договором відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 28.05.2015 року за № 1619, банк відступив кредитору належні банку майнові права за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 837 від 01.08.2014 р., однак вчинив такі дії з порушенням вимог постанови Національного банку України № 293/ТБ, яка забороняла банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у НБУкраїни; договори відступлення прав вимоги містять ознаки нікчемності, встановлені п.п.2,3,7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відтак, було прийнято рішення про виявлення нікчемних правочинів, зокрема, договору відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 28.05.2015 року за № 1619, а також доручено юридичному департаменту та департаменту корпоративного бізнесу банку здійснити дії щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ТОВ «ФК ОСОБА_2», всім позичальникам, поручителям, заставодавцям, іптекодавцям; в разі необхідності розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочину; в разі необхідності розпочати роботу щодо поновлення/накладання нового обтяження та заборони відчуження всього забезпечення за вищевказаними кредитними договорами, майнові права за якими були відступлені на умовах нікчемності правочинів.

Повідомлення про нікчемність вказаного договору від 21.07.2015 року було надіслано позичальнику та ТОВ «ФК ОСОБА_2», що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, лише 27.07.2015 року. Разом з тим, скаржником не було подано достатні та достовірні докази щодо захисту Уповноваженою особою Фонду свого права шляхом вжиття дій щодо застосування наслідків нікчемності договорів; щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами тощо. Копії наказів Уповноваженої особи Фонду від 16.07.2015 року та 07.09.2015 року, меморіальних ордерів, у тому числі від 09.09.2015 року, представником позивача при розгляді справи у суді першої інстанції не подавались.

Як зазначалося вище, скаржник зазначає підставами для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог у повному обсязі нікчемність договору відступлення прав вимоги від 28.05.205 року в силу закону та порушення банком вимог постанови Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 року. Вказана постанова (№293/БТ від 30.04.2015 року) у матеріалах справи відсутня, відповідно відсутня можливість перевірити підстави, зазначені скаржником, на відповідність постанові, а саме стосовно того, що всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України. Більше того, невідповідність укладеного договору вимогам такої постанови не визначено як підставу нікчемності ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Надаючи оцінку доводам скаржника, колегія суддів зазначає, що підстава нікчемності правочину, зазначена в п.2 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не має місця у даному випадку, оскільки укладення договору 28.05.2015 року не призвело до визнання банку неплатоспроможним, адже ще 30.04.2015 року банк було віднесено до категорії проблемних. Не доведено також наявність такої підстави як та, що зазначена в п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору), оскільки вказаною нормою передбачено відчуження майна, оплату робіт/послуг, а предметом договору від 28.05.2015 року було право майнової вимоги. Крім цього, скаржником проведено відсоткове співвідношення між розміром майнової вимоги та ціною договору відступлення права вимоги, а не між ціною договору та ціною звичайною на той час. Щодо підстави нікчемності договору, передбаченої п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то у матеріалах справи відсутні докази (договори) на підтвердження того, що ТОВ «ФК ОСОБА_2» є кредитором банку і саме йому, а не іншим кредиторам, надавались переваги. Заперечення стосовно того, що даний правочин також є таким, що порушує публічний порядок (спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним), а відтак, є нікчемним, є недоведеним та не обґрунтованим, а також при розгляді справи судом першої інстанції позивачем такої підстави нікчемності договору відступлення права вимоги не зазначалося.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з такої підстави як те, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Відповідно до тексту договору відступлення прав вимоги від 28.05.2015 року банк відступив новому кредитору свої права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прод-Колос", тим самим відмовився від власних майнових вимог, однак, не безоплатно.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що 02.07.2015 року між ТзОВ "ФК ОСОБА_2" (первісний кредитор) та ТзОВ "Компанія з управління активами "Практика" (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимог, згідно з п.1.1. якого первісний кредитор відступає, а Новий кредитор в повному обсязі набуває права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОД-КОЛОС (далі - боржник) за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №837 від 01.08.2014 року з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього (далі-кредитний договір), які були укладені між Публічним акціонерним товариством Український професійний банк та Товариством з обмеженою відповідальністю ПРОД-КОЛОС, а також за договорами, що забезпечують його виконання, вказаними в п.1.2. цього договору. Серед таких договорів забезпечення у пп.1.2.2 даного договору про відступлення права вимоги договорами, що забезпечують виконання кредитного договору є іпотечний договір від 03.12.2014 р. (далі - іпотечний договір 1), укладений між Публічним акціонерним товариством Український професійний банк та товариством з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М" та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 4802, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно, перелік якого викладено в іпотечному договорі з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього.

Згідно з п.1.3. договору відступлення права вимоги сторони домовились, що відступлення права вимоги за іпотечними договорами здійснюється на підставі окремого договору, що повинен бути укладений сторонами та посвідчений нотаріально не пізніше 31.07.2015 року, а відступлення права вимоги за кредитним договором та договором поруки здійснюється на підставі цього договору без укладення окремих договорів. Датою переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора є дата укладення цього договору (п.1.6).

Як наслідок, 20.07.2015 року між ТзОВ "ФК ОСОБА_2" (цедент) та ТзОВ "Компанія з управління активами "Практика" (цесіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №2284), згідно з п.1.1. якого цедент передає та відступає, а цесіонарій приймає права вимоги за іпотечним договором від 03.12.2014 р., укладеним між банком та Приватним агропромисловим підприємством "Відродження", посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 4804, з усіма змінами та доповненнями до нього (далі - іпотечний договір 1); іпотечним договір від 03.12.2014 р.,укладеним між Банком та товариством з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М", посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 4802, з усіма змінами та доповненнями до нього (далі - іпотечний договір 2). Сторони узгодили, що право вимоги за іпотечними договорами, вказаними у п.1.1 договору, вважається переданим з моменту укладення та нотаріального посвідчення цього договору (п.2.1).

Відповідно до ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301цс15).

У матеріалах справи відсутні докази нікчемності, оспорювання чи визнання судом недійсними договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором від 02.07.2015 року та іпотечним договором від 20.07.2015 року. Скаржник, зазначаючи про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, вказує, що укладений між банком та ТзОВ "ФК ОСОБА_2" договір відступлення права вимоги та укладений між ТзОВ "ФК ОСОБА_2" і ТзОВ "Компанія з управління активами "Практика" договір відступлення права вимоги мають ознаки нікчемності, визначені положеннями ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте, з таким твердженням погодитись не можна, оскільки згідно з ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Таким чином, позивач може виявляти нікчемні правочини, лише серед тих, що вчинялися банком, а не третіми особами. Інших підстав нікчемності, недійсності, неукладеності чи неправомірності договорів відступлення прав вимоги, за якими новим кредитором є ТзОВ "Компанія з управління активами "Практика", скаржником не наведено.

Як правильно зазначено в рішенні суду, згідно з ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, статей 33,36,частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №5011-32/10471-2012).

Однак, згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки: №40922570 від 20.07.2015 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №40922263 іпотекодержателем нерухомого майна - нежитлова будівля тракторної майстерні, загальною площею 1582,8 кв.м., що знаходиться за адресою Тернопільська область, Підволочиський р-н., с. Турівка, вул. Новий Світ, буд. 1Б, що було предметом іпотеки згідно з договором від 03.12.2014 року та зареєстрованого за № 4802, належних Товариству з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ М", є Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика", а не Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк".

Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на обєкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. У матеріалах справи відсутні докази скасування в Державному реєстрі прав наведеного вище запису, скаржником не подано доказів щодо вжиття заходів, необхідних для скасування такого запису чи вчинення інших дії щодо застосування наслідків нікчемності договору, що передбачено ч.4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як зазначено в п. п. 1, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам відповідає, судом повно, всебічно та в сукупності досліджено обставини справи та зроблено правильні висновки.

У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (ч.ч. 1,2 ст. 101 ГПК України).

Враховуючи наведене, у відповідності до ст. 103 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів вважає рішення від 16.11.2015 року правомірним, законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" № 01-10/6060 від 25.11.2015 року є безпідставною, не доведеною та задоволенню не підлягає.

Приймаючи апеляційну скаргу до розгляду, колегія суддів зобовязувала скаржника подати докази сплати судового збору в розмірі 80 388 грн., однак, вимоги ухвали суду не виконано. Відповідно до пп. 4 п. 2 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Відтак, судовий збір у розмірі 80 388 грн. за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника та підлягає стягненню в дохід державного бюджету України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" № 01-10/6060 від 25.11.2015 року відмовити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.11.2015 року у справі № 921/931/15-г/16 залишити без змін.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (02660, м.Київ, вул. Марини Раскової, будинок 15, код ЄДР 19019775) в дохід державного бюджету України 80 388 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

4. На виконання даної постанови господарському суду Тернопільської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 30.05.2016 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Данко Л.С.

суддя Костів Т.С.