Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" травня 2016 р. Справа № 906/269/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 01.03.2015р.,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №5 від 11.01.2016р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю "Лай-Спеції" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (Житомирська обл., м. Бердичів)

про стягнення 8492,38 грн. (з урахуванням заяви від 24.05.2016р.),

з перервою в судовому засіданні, оголошеною згідно зі ст.77 ГПК України,

з 10.05.2016р. до 24.05.2016р.,

Спільне українсько-німецьке товариство з обмеженою відповідальністю "Лай-Спеції" (м.Київ) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (Житомирська обл., м. Бердичів) про стягнення 8291,41 грн.

Господарським судом ухвалою від 25.03.2016р. порушено провадження у справі №906/269/16, розгляд справи призначено на 10.05.2016р. та зобов'язано сторонам надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

10.05.2016р. через діловодну службу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог та додаткові пояснення за вих.№1849-04/05 від 04.05.2016р. разом з доданими документами (а.с.38-65). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

За клопотанням представника відповідача до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву за вих.№130 від 05.05.2016р. (а.с.67) та власний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних по справі №906/269/16 (а.с.68). Представник відповідача не заперечив проти існування суми основного боргу та підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача подав клопотання (вх.№5427/16 від 10.05.2016р.) про оголошення перерви в судовому засіданні та продовження строку вирішення спору у відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України у зв'язку з необхідністю уточнення розміру позовних вимог.

За наведених обставин, розглянувши клопотання представника позивача, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, зважаючи на необхідність подання додаткових доказів, з урахуванням положень ч.3 ст.77 ГПК України, господарський суд оголосив перерву в судовому засіданні до 24.05.2016р., продовживши встановлений строк розгляду справи відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України за обґрунтованим клопотанням позивача. Про оголошену перерву представники сторін повідомлені в судовому засіданні, про що підписались в додатку до протоколу судового засідання (а.с.70). При цьому, суд зобов'язав сторін протокольною ухвалою надати до наступного судового засідання необхідні для забезпечення правильного вирішення спору документи та пояснення.

24.05.2016р. через діловодну службу суду від позивача надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог за вих.№1882-37/05 від 18.05.2016р. (а.с.74-75) з доданими розрахунком уточнених позовних вимог, копією довідки про заборгованість відповідача та доказом направлення заяви відповідачу (а.с.76-79).

З поданих СП ТОВ "Лай-Спеції" документів вбачається, що позивач фактично збільшив період нарахування пені, інфляційних та 3% річних, а тому вищевказану заяву позивача, подану 24.05.2016р., суд розцінює як заяву про збільшення позовних вимог в частині розміру пені, інфляційних та 3% річних.

Враховуючи приписи ст.22, ст.55 Господарського процесуального кодексу України щодо права позивача визначати ціну позову та збільшувати позовні вимоги, господарський суд приймає до розгляду заяву позивача від 24.05.2016р. (за вих.№1882-37/05 від 18.05.2016р.), розгляд справи здійснюється в межах визначених даною заявою сум пені, інфляційних та 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, з урахуванням поданої заяви, просив позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача пеню, річні, інфляційні та витрати по сплаті судового збору. При цьому, представник підтвердив, що станом на 18.05.2016р. сума основного боргу перед ТОВ "Лай-Спеції" відповідачем погашена. Про відсутність заборгованості позивачем видано відповідну довідку за вих.№1883-38/05 від 18.05.2016р. (а.с.78).

Представник відповідача повідомив, що ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" повністю погасило суму основного боргу, що просить врахувати при вирішенні спору. Письмово доводи відповідача, зокрема, заперечення щодо здійсненого розрахунку, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.67).

В судовому засіданні 24.05.2016р. представникам обох сторін було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.85 ГПК України.

Розглянувши зібрані у справі матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2015р. між Спільним українсько-німецьким товариством з обмеженою відповідальністю "Лай-Спеції" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (покупець) укладено договір ДГ-ЛС 00069 (а.с.10-13), згідно п.1.1. якого продавець зобов'язується поставляти, а покупець - приймати і вчасно оплачувати товар, вид, кількість, вартість, а також умови постачання яких визначаються відповідно до порядку, передбаченого положеннями даного договору.

За змістом п.1.2. договору, суттєві умови договору та/або кожної окремої угоди (поставки) можуть фіксуватися в додаткових угодах та/або специфікаціях та/або в інших товаросупроводжувальних документах.

Відповідно до п.2.1. договору, товар - це речовини - інгрідієнти, технологічні компоненти, спеції, конкретні види (асортимент), кількість та ціна яких у кожній партії визначається у товаросупроводжувальних документах, додаткових угодах та/або в специфікаціях.

У відповідності до п.3.1. договору, продавець зобов'язується поставляти товар покупцеві в строк до 10 днів з моменту отримання заявки покупця окремими партіями на базових умовах DDP (склад покупця за адресою Житомирська обл., м.Бердичів, вул.Білопільська, 131). Партія товару - це сукупність товару, що направляється одному покупцю за одним комплектом товаросупроводжувальних документів. Поставка товару до складу покупця здійснюється за рахунок продавця.

Пунктом 4.1. договору, погоджена відповідно до цього договору вартість товару буде вказуватися в товаросупроводжувальних документах, що оформляються продавцем на кожну партію товару.

Відповідно до п.4.2. договору, оплата вартості поставленого товару буде здійснюватися покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів на банківський рахунок продавця.

В пункті п.4.3. договору визначено порядок оплати кожної партії товару: повна вартість оплачується покупцем протягом 30 календарних днів з дати поставки.

У відповідності до п.4.7. договору, ціни за цим договором визначені з урахуванням ПДВ та включають в себе вартість тари, упаковки, маркування та доставки товару до складу покупця.

Відповідно до п.9.1. договору, цей договір набуває чинності з дати укладення та діє до 31 грудня 2015 року. Якщо до спливу строку дії договору жодна із сторін не заявить про своє бажання припинити його дію, то договір буде автоматично продовжений на невизначений термін та буде діяти безстроково.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору №ДГ-ЛС 00069 від 21.08.2015р. позивач у вересні, листопаді 2015 року поставив відповідачу наступні партії товару:

- згідно видаткової накладної №1772 від 10.09.2015р. на суму 5460,60 грн. (а.с.14, ТТН, а.с.15);

- згідно видаткової накладної №2346 від 30.11.2015р. на суму 7361,60 грн. (а.с.16, ТТН, а.с.17).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як уже зазначалось, умовою пункту 4.3. договору сторони передбачили відстрочення платежу, а саме, покупець зобов'язаний оплатити вартість товару протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Однак, відповідач свої зобов'язання по проведенню у повному обсязі оплати не виконав. Так, згідно поданих до справи матеріалів, до дня звернення позивача з позовом у даній справі, відповідачем оплату отриманої продукції 30.10.2015р. проведено лише частково на загальну суму 5460,10 грн. (виписка позивача з банківського рахунку по контрагенту, а.с.18). Неоплаченою, станом на час звернення позивача з даним позовом, залишалась заборгованість в сумі 7362,10 грн. (0,50 грн. за видатковою №1772 від 10.09.2015р. та 7361,60 грн. за видатковою накладною №2346 від 30.11.2015р.).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Після звернення позивача до суду з позовом у даній справі відповідач сплатив 7361,60 грн. згідно платіжного доручення №1677 від 11.05.2016р. (а.с.80, долучено до справи за усним клопотанням представника відповідача). Таким чином, заборгованість за 7361,60 грн. за видатковою накладною №2346 від 30.11.2015р. є погашеною.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення 7361,60 грн. основного боргу підлягає припиненню, за відсутністю предмету спору.

Проте, несплаченою залишилась сума 0,50 грн. заборгованості за видатковою накладною №1772 від 10.09.2015р., відповідач доказів її погашення суду не надав.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 0,50 грн. основного боргу є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 398,68 грн. пені, 87,07 грн. 3% річних, 644,53 грн. інфляційних.

Відповідно до ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пукти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 та ч.1 ст.218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня, її розмір та порядок нарахування встановлено ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, ст.ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Пунктом п.6.5. договору передбачено, що у випадку прострочення, допущеного покупцем при оплаті вартості поставленого товару, продавець має право стягнути з покупця пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день допущеного прострочення.

У відповідності до ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно здійсненого позивачем розрахунку пені суд враховує, що позивач нараховує пеню (а також, 3% річних) у визначені ним періоди, починаючи з дня виникнення заборгованості та на суму заборгованості, яка існувала у визначений період прострочення. Враховуючи зазначене, межі позовних вимог та визначені позивачем періоди нарахування пені (і 3% річних), суд встановив, що правомірним є нарахування:

1) за період з 10.10.2015р. по 29.10.2015р. (днів прострочення заборгованості 20), на суму заборгованості 5460,60 грн. - 65,82 грн. пені, 3% річних - 8,97 грн.;

2) за період з 01.01.2016р. по 10.05.2016р. (днів прострочення заборгованості 131) на суму заборгованості 7362,60 грн. - 421,48 грн. пені, 3% річних - 58,63 грн., а всього 487,30 грн. пені та 67,60 грн. 3% річних. В решті від заявлених сум пені і 3% річних, а саме, у стягненні 157,23 грн. пені та 19,47 грн. 3% річних, у позові слід відмовити за безпідставністю нарахування.

У відповідності з Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №62-97р від 03.04.1997р. у випадку, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається з внесків, зроблених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума внесена в період з 1 по 15 число відповідно місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних, з урахуванням вищенаведених рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №62-97р від 03.04.1997р., господарський суд встановив, що правомірним є нарахування інфляційних на прострочену суму боргу 7361,60 грн. за період з січня 2016 року по квітень 2016 року, за який індекс інфляції становить 105,054% (а.с.73); обчислена таким чином сума інфляційних складає 372,05грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні в розмірі 372,05грн. В решті позовних вимог щодо стягнення інфляційних слід відмовити.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи встановлені судом з наданих сторонами до справи доказів вищевикладені обставини, позовні вимоги по справі слід задоволити частково: стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 0,50грн. основного боргу, 372,05грн. інфляційних, 487,30 грн. пені, 67,60 грн. 3% річних; провадження у справі в частині стягнення 7361,60 грн. основного боргу суд припиняє, а в решті позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення 7361,60 грн. основного боргу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (13300, Житомирська обл., м.Бердичів, вул.Білопільська, буд.131, ідентифікаційний код 38284164) на користь Спільного українсько-німецького товариства з обмеженою відповідальністю "Лай-Спеції" (02140, м.Київ, вул.О.Мишуги, буд.2, оф.401, ідентифікаційний код 24585755):

- 0,50 грн. основного боргу,

- 372,05 грн. інфляційних,

- 487,30 грн. пені,

- 67,60 грн. 3% річних,

- 1344,93 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.06.16

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - в справу,

2,3 - сторонам (реком.).