ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" травня 2016 р.Справа № 916/774/16

За позовом: Хлібодарської селищної ради;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

про стягнення 6 264,00 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

від позивача не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Хлібодарська селищна рада звернулася до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просить суд стягнути з відповідача кошти у сумі 6 264,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в результаті проведення державною фінансовою інспекцією в Одеській області планової перевірки Хлібодарського селищного бюджету Біляївського району Одеської області за період з 01.12.2009р. по завершальний звітний період 2011р. було встановлено факт завищення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вартості виконаних, згідно договору № 84 від 10.10.2011р. робіт на суму, що заявлена до стягнення - 6 264,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.04.2016 року було порушено провадження у справі №916/774/16 із призначенням до розгляду в засіданні суду 18.04.2016року.

Ухвалою суду від 18.04.2016р., у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представників сторін, а також неподанням витребуваних ухвалою суду доказів, розгляд справи було відкладено на 23.05.2016р.

У судове засідання 23.05.2016р. представник позивача не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення на його адресу вищевказаних ухвал суду, що підтверджується наявними в матеріалами справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.28,41).

Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про час та місце судових засідань також повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судової ухвали про порушення провадження у справі від 04.04.2016 року та ухвали про відкладення розгляду справи від 18.04.2016 року на адресу, зазначену у спеціальному витязі з ЄДР (а.с.33-34), у судові засідання не з'являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що вищевказані ухвали були повернуті до суду з відмітками у довідках поштового органу „за закінченням терміну зберігання" (а.с.29-32, а.с.37-40), суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, та представника позивача, за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, органів місцевого самоврядування, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб, а також держави.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, органи місцевого самоврядування а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги Хлібодарської селищної ради щодо стягнення завищеної вартості виконаних робіт ґрунтуються на положеннях договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 84 від 10.10.2011р., укладеного між нею та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Оцінюючи заявлені Хлібодарською селищною радою вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно п.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Пунктом 1 ст.857 Цивільного кодексу України визначено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (п.2 ст.854 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, 10.10.2011р. між Хлібодарською селищною радою (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Учасник) було укладено договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 84 (а.с.11-12).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, Учасник зобов'язується у 2011р. поставити Замовникові товари, зазначені в накладній або в акті виконаних робіт (виконати роботи або надати послуги, зазначені в накладній або в акті виконаних робіт), а Замовник - прийняти і оплатити такі товари (роботи або послуги) - капітальний ремонт третьої групи в дитячому дошкільному закладі смт. Хлібодарське.

Згідно п. 3.1, ціна договору становить 50 400, 00 грн., у тому числі ПДВ 8 400,00 грн.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом: оплати Замовником після пред'явлення Учасником рахунка на оплату товару (робіт або послуг) або після підписання сторонами акта, або попередньої оплати, або поетапної оплати Замовником поставлених товарів, виконаних робіт, чи наданих послуг.

Як свідчать матеріали справи, Одеською об'єднаною державною фінансовою інспекцією в період з 14.11.2011р. по 07.02.2012р. було проведено планову ревізію Хлібодарського селищного бюджету Біляївського району Одеської області за період з 01.12.2009р. по завершальний звітний період 2011р.

В ході ревізії встановлено, що у періоді, який підлягав ревізії, на підставі договорів підряду, укладених Хлібодарською селищною радою з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, було виконано роботи з капітального ремонту дитячого садку „Берізка" та інших об'єктів селищної ради, за якими останньою оплачено бюджетних коштів у сумі 709 839,17 грн.

Вибірковою ревізією витрат (непрямих витрат, застосування норм), врахованих в актах форми КБ-2в з виконання ремонтно-будівельних робіт, встановлено, що в порушення вимог Правил визначення вартості будівництва, затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000р. № 174 (зі змінами та доповненнями), п. 1 ст. 9, п. 3 ст. 8 Закону України „Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 завищено вартість виконаних робіт на загальну суму 76 970,0 грн.

Відповідно до акту ДФІ в Одеській області від 14.02.2012р. (а.с.19-24) та наданих розрахунків завищення вартості виконаних робіт (а.с.27), відповідач згідно договору № 84 від 10.10.2011р. прийняв на себе зобов'язання щодо виконання капітального ремонту третьої групи в дитячому шкільному закладі „Березіка". За виконані роботи Хлібодарською селищною радою було сплачено 50 400,00 грн. За результатами перевірки було встановлено факт завищення вартості виконання вказаних робіт на суму 6 264,0 грн.

Як встановлено судом, з урахуванням виявлених під час проведення ревізії порушень, 14.02.2012 року позивачем на адресу відповідача направлено лист з актом проведення претензійно-позовної роботи з вимогою сплатити кошти у сумі 76 970,0 грн., до яких входить і сума 6 264,00 грн.

Як вказує позивач, вказаний лист з актом було повернуто поштою із відміткою у довідці „зазначений адресат за вказаною адресою не значиться".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач зобов'язання щодо усунення виявлених ревізією порушень не виконав, в добровільному порядку станом на 01.02.2016р. вищевказаних коштів до Хлібодарського селищного бюджет не повернув, що є порушенням прав позивача і є підставою для їх захисту в судовому порядку.

За приписами ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст.180 ГК України істотною умовою господарського договору є, зокрема, його ціна, при чому, відповідно до ст.632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, азміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З огляду на зазначені приписи чинного законодавства сторони при підписанні договору оренди визначили його істотні умови, в тому числі щодо розміру та порядку сплати вартості виконаних робіт.

Згідно приписів ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання, про що свідчить відсутність будь-яких претензій чи зауважень позивача з цього приводу.

При цьому суд зазначає, що результат ревізії не є підставою для стягнення з відповідача сум збитків. Акт ревізії лише фіксує можливі фінансові порушення.

В той час же час, позивачем не надано доказів відшкодування позивачем до Державного бюджету України сум завищеної вартості виконаних позивачем робіт, що могло б бути підставою для стягнення даних коштів з відповідача в порядку ст.22 ЦК України.

Крім того, позивачем також не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, яка потрібна для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків: (протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

При цьому стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку ст.623 ЦК України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Між тим, з матеріалів справи не вбачається факту понесення реальних збитків та фактів невиконання або неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань.

Згідно з ч.2 ст.321 ГК України вартість робіт за договором підряду (компенсація витрат підрядника й належне йому винагорода) може визначатися складанням приблизного або твердого кошторису. Кошторис вважається твердим, якщо договором не передбачене іншу.

У договорі, укладеному між сторонами, передбачена тверда (фіксована) договірна ціна.

Враховуючи викладене, виявлені Державною фінансовою інспекцією в Одеській області порушення не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідним актом виконаних робіт (а.с.13-17).

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості завищених робіт у сумі 6 264,0 грн. не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та умовах договору, у зв'язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог Хлібодарської селищної ради, судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 30 травня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська