номер провадження справи 33/24/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016 Справа № 908/859/16

за позовом Концерну Міські теплові мережі (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая (Артема), 79-А)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Білдінг-Сервіс (69002, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 68-А)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 116/20-19 від 17.03.2016 р.;

від відповідача : не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Концерн Міські теплові мережі, м. Запоріжжя первісно звернувся в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Білдінг-Сервіс, м. Запоріжжя заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 713 від 01.08.2002 р. в розмірі 49335,39 грн., з яких: 40324,14 грн. сума основного боргу, 3676,18 грн. сума пені, 4610,01 грн. сума інфляційних втрат, 725,06грн. сума 3% річних.

Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що на виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 713 від 01.08.2002 р., за період: грудень 2014 р. квітень 2015 р., жовтень 2015 р. -грудень 2015 р., січень-лютий 2016р., Концерном МТМ було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 42272,55 грн. В порушення договірних зобовязань, відповідач за отриману теплову енергію розрахувався лише частково в сумі 1948,41 грн., що потягло за собою нарахування санкцій, передбачених п. 7.2.3 Договору та ст. 625 ЦК України. Посилаючись на приписи статей 526, 530, 549, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 230 ГК України, Правила користування тепловою енергією, Закон України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та умови договору № 713 від 01.08.2002 р., позивач просив позов задовольнити.

Письмовою заявою (вих. № 1360/юр від 23.05.2016 р.), позивач в порядку ст. 22 ГПК України збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення основного боргу. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 713 від 01.08.2002 р., а саме: суму 44963,14 грн. основного боргу (збільшивши період нарахування суми основного боргу за березень, квітень 2016р.), суму 3676,18 грн. пені, суму 4610,01 грн. інфляційних втрат, суму 725,06грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача не суперечать приписам статті 22 ГПК України та подана у відповідності до вимог ст. 57 ГПК України, заява про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

За таких обставин, предметом позову є вимоги Концерну Міські теплові мережі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Білдінг-Сервіс заборгованості за договором № 713 від 01.08.2002 р., а саме: суми 44963,14 грн. основного боргу, суми 3676,18 грн. пені, суми 4610,01грн. інфляційних втрат, суми 725,06грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.03.2016 р. порушено провадження у справі № 908/859/16, розгляд якої призначено на 10.05.2016 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від. 10.05.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 31.05.2016 р.

Відповідач вимоги суду, викладені в ухвалах від 31.03.2016 р. та від 10.05.2016 р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, натомість, надіслав письмове клопотання (за вих. від 30.05.2016 р.) про відкладення розгляду справи у звязку із участю повноважного представника товариства у іншому судовому засіданні у м. Харкові.

Розглянувши клопотання відповідача, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, як необґрунтованого.

Так, згідно зі ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути керівники та інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Крім того, слід відзначити, що законодавець не наділяє сторону в судовому процесі правом встановлювати пріоритетність судових засідань.

В даному випадку, відповідач (ТОВ Білдінг-Сервіс), у разі зайнятості одного зі своїх працівників, мав право направити іншого повноважного представника для участі в судовому засіданні 31.05.2016 р. для представництва своїх інтересів.

Суд наголошує, що згідно зі ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК України розгляду справи у разі незявлення представника сторони за викликом господарського суду є правом, а не обовязком суду, і використовується ним, якщо неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

В даному випадку, суд вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні. У разі наявності заперечень на доводи позивача, відповідач не був позбавлений можливості викласти їх у письмовій формі та направити на адресу суду.

Суд зауважує, що представник відповідача двічі не зявився до судових засідань, які відбулись 10.05.2016р. та 31.05.2016р.

При цьому, подальше відкладення розгляду справи (про яке просить відповідач) є процесуально неможливим, оскільки у відповідності до встановленого статтею 69 ГПК України процесуального строку вирішення спору (два місяці), останнім днем строку вирішення спору у справі № 908/859/16 є 31.05.2016р.

За таких обставин у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом відмовлено.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Слід зазначити, що ухвали господарського суду від 31.03.2016 р. та від 10.05.2016 р. своєчасно були направлені судом на адресу місцезнаходження відповідача, вказану в позовній заяві та у ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 69002, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 68-А.

Крім того, долучене до матеріалів справи Повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить про особисте отримання відповідачем поштового відправлення (ухвали господарського суду Запорізької області про порушення провадження по справі № 908/859/16 з інформацією про час та місце судового розгляду справи).

Про факт обізнаності відповідача із часом та місцем проведення судового засідання, призначеного на 31.05.2016р., свідчить його письмове клопотання про відкладення розгляду справи, в якому відповідач посилаються на зазначений факт.

Таким чином відповідач є належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутності представника відповідача.

За письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 31.05.2016 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 31.05.2016 р. справу розглянуто по суті спору; прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.08.2002 р. між позивачем (Енергопостачальною організацією) та відповідачем (Споживачем) було укладено договір № 713 про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.2 Договору Енергопостачальна організація зобовязалась постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді, а Споживач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію разом з втратами теплової енергії на теплотрасі, що перебуває на балансі Споживача за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 5.1 Договору облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Згідно із п. 6.1 та п. 6.2 Договору розрахунки за даним Договором здійснюються в грошовій формі в національній грошовій одиниці (гривні), відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

За умовами п. 6.3 Договору Енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу рахунок за фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладну. Споживач зобовязаний оформити акт надання послуг і до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути його Енергопостачальній організації.

Споживач зобовязаний до 20-го числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію (п. 6.5 Договору).

Відповідно до п. 7.2.3 Договору в разі несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію, Споживачу нараховується пеня в розмірі 1% від належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу

Як встановлено судом, на підставі Договору, позивачем з грудня 2014 р. по квітень 2015 р., з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. включно, відповідачу нараховано плату за фактично отриману теплову енергію в загальній сумі 46911,55 грн., а саме: за грудень 2014 р. в сумі 4877,02 грн., за січень 2015 р. в сумі 4874,99 грн., за лютий 2015 р. в сумі 4138,52 грн., за березень 2015 р. в сумі 5488,21 грн., за квітень 2015 р. в сумі 1964,53 грн., за жовтень 2015р. в сумі 3488,21 грн., за листопад 2015 р. в сумі 3471,70 грн., за грудень 2015 р. в сумі 3891,37 грн., за січень 2016 р. в сумі 5835,60 грн., за лютий 2016 р. в сумі 4242,40 грн., за березень 2016 р. в сумі 3569,46 грн., за квітень 2016 р. в сумі 1069,54 грн.

Факт подачі теплової енергії підтверджуються актами приймання - передачі теплової енергії, які відповідач, позивачу зворотно не направив, зауважень на акти не наддав, у звязку з чим, на вказаних Актах вчинено відповідний запис.

На оплату поставленої теплової енергії відповідачу були виставлені відповідні рахунки.

Надсилання рахунків на оплату та актів приймання - передачі теплової енергії за спірний період, підтверджується реєстрами поштового відправлення за відповідний період, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 30-39).

Проте, в строки, передбачені Договором, відповідач оплату теплової енергії у повному обсязі не здійснив.

Згідно наданих позивачем доказів (банківської виписки) відповідачем було здійснено часткову оплату за отриману теплову енергію за Договором, а саме, 10.08.2015р. відповідачем було перераховано позивачу суму 5000,00 грн., з якої, суму 1948,41 грн. було зараховано як часткове погашення нарахувань за грудень 2014 р., решта суми була зарахована позивачем в оплату боргу за попередні періоди.

Отже, за спірний період позивачем було зараховано оплачену відповідачем суму в розмірі 1948,41 грн.

Решта боргу в сумі 44963,14 грн., залишилась не сплаченою.

На адресу відповідача позивачем направлялись Претензії (вих. № 7685-04 від 09.11.2015 р,, № 6338-04 від 05.06.2015 р., № 29-04 від 05.02.2016 р.) з вимогою погасити існуючу заборгованість за Договором.

Проте, повне погашення заборгованості, відповідач не здійснив.

Позовні вимоги про стягнення з ТОВ Білдінг-Сервіс заборгованості за договором № 713 від 01.08.2002 р., а саме: суми 44963,14 грн. основного боргу (за період з грудня 2014р. по квітень 2016 р.), суми 3676,18 грн. пені, суми 4610,01грн. інфляційних втрат, суми 725,06грн. 3% річних, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи, правовідносини між позивачем та відповідачем у спірний період були врегульовані укладеним між ними Договором № 713 від 01.08.2002 р., за умовами якого позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач приймати та сплачувати її вартість.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пунктів 6.3 та 6.5 Договору Енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу рахунок на фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладну. Споживач зобовязаний оформити акт надання послуг і до 25-го числа, наступного за розрахунковим, повернути його Енергопостачальній організації. Споживач зобовязаний до 20-го числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію і передоплату.

Згідно долучених до матеріалів справи копій актів приймання-передачі теплової енергії за період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р., з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. включно, позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 46911,55 грн., у звязку з чим відповідачу до сплати було виставлено відповідні рахунки.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», серед основних обовязків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Згідно положень п. 40 Правил користування тепловою енергією, Споживач зобовязаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобовязання щодо оплати теплової енергії, всупереч умов Договору та вимог закону, належним чином не виконав. В якості оплати за Договором за період грудень 2014 р., позивачем зараховано суму 1948,41 грн.

Суд відзначає, що такі дії позивача не суперечать приписам ані Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ані Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затв. постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 р.

Так, відповідно до п. 8 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка регулює порядок здійснення безготівкових розрахунків, встановлено, що банки перевіряють відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів на відповідність вимогам пунктів 2.4 та 2.5 Інструкції та додатку 8 до неї. Реквізит платіжного доручення "Призначення платежу" заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Отже, приймаючи платежі від Споживача (відповідача), у разі відсутності чіткого призначення платежу, позивач цілком правомірно зараховував грошові кошти в оплату існуючої заборгованості за попередні періоди в порядку календарної черговості.

Внаслідок неналежного виконання договірних зобовязань, у відповідача виникла заборгованість за Договором в сумі 44963,14 грн. Доказів її погашення відповідачем до суду надано не було.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань щодо оплати отриманої теплової енергії, та вищезазначені приписи норм чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми 44963,14 грн. основного боргу, а тому задовольняє її у повному обсязі.

Крім вищезгаданої вимоги про стягнення основного боргу, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Невиконання відповідачем зобовязання по сплаті грошових коштів в сумі 44963,14грн. підтверджено матеріалами справи, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних за неналежне виконання грошового зобовязання, виходячи з їх правової природи, заявлені правомірно.

Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що з урахуванням суми основного боргу та періодів заборгованості, вимога про стягнення трьох відсотків річних підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений позивачем період часу: з 21.02.2015 р. по 28.03.2016 р., належний до стягнення розмір 3% річних становить суму 720,65 грн., але не суму 725,06 грн., яку заявлено позивачем до стягнення. Тому, в решті вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як заявленої безпідставно.

В той же час, заявлена до стягнення сума 4610,01 грн. втрат від інфляції (за заявлений позивачем період часу: з лютого 2015 р. по лютий 2016 р. (на суму 44963,14грн.), підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманого за Договором Товару, позивачем нарахована до сплати пеня у розмірі 3676,18 грн.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 7.2.3 Договору, яким передбачено, що в разі несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію, Споживачу нараховується пеня в розмірі 1% від належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача пені, виходячи з правової природи санкції, заявлена правомірно.

Разом з тим, здійснюючи розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що з урахуванням суми основного боргу та періодів заборгованості, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений позивачем період часу: з 21.04.2015 р. по 20.10.2015 р. на суму 5488,21 грн., з 21.05.2015 р. по 20.11.2015 р. на суму 1964,53 грн., з 21.11.2015 р. по 28.03.2016 р. на суму 3488,21 грн., з 21.12.2015 р. по 28.03.2016 р. на суму 3471,70 грн., з 21.01.2016 р. по 28.03.2016 р. на суму 3891,37 грн., з 21.02.2016 р. по 28.03.2016 р. на суму 5835,60 грн., з 21.03.2016 р. по 28.03.2016 р. на суму 4242,40 грн., належний до стягнення розмір пені становить суму 3635,00 грн., але не суму 3676,18 грн., яку заявлено позивачем до стягнення. Тому, в решті вимоги про стягнення пені слід відмовити, як заявленої безпідставно.

З урахуванням вищевикладеного, позов задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Білдінг-Сервіс (69002, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 68-А, ) на користь Концерну Міські теплові мережі (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая (Артема) 79-А, , п/рахунок зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії Запорізьке обласне управління АТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 44963 (сорок чотири тисячі девятсот шістдесят три) грн. 14 коп. основного боргу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Білдінг-Сервіс (69002, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 68-А, ) на користь Концерну Міські теплові мережі (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая (Артема) 79-А, , п/рахунок № 1951 у Філії Запорізьке обласне управління АТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 3635 (три тисячі шістсот тридцять пять) грн. 00 коп. пені, суму 720 (сімсот двадцять) грн. 65 коп. 3 % річних, суму 4610 (чотири тисячі шістсот десять) грн. 01 коп.. інфляційних втрат та суму 1376 (одна тисяча триста сімдесят шість) грн. 76 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 02.06.2016р.

Суддя М.В. Мірошниченко