ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" травня 2016 р.Справа № 916/761/16

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

При секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_1 на підставі довіреності № 178 від 01.02.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача ОСОБА_2 підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго про стягнення заборгованості в сумі 110 475,96 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 підприємства (далі - КП) "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" про стягнення 3% річних у сумі - 4 563 грн. 53 коп. та інфляційних втрат у сумі - 105 912 грн. 43 коп.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.03.2016р. було порушено провадження у справі №916/761/16 із призначенням її до розгляду в судовому засіданні.

Представники позивача позовну заяву підтримують, наполягають на її задоволенні.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

30.05.2016р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

18.10.2012р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (надалі - "Продавець") та ОСОБА_2 підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (надалі - "Покупець") був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 12/1081-ТЕ-23, згідно з яким Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2012 році природній газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - "газ") на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями (п. 1.2 договору). Розділом 2 договору визначено кількість та якість газу, що передається Продавцем у власність Покупцю. Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу (п. 3.3 договору). Розділом 5 договору визначена ціна газу. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору). У разі невиконання Покупцем п. 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу (п. 7.2 договору). Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 9.3 договору). Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01 жовтня 2012р. і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2012р., а в частині розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 договору). Позивач виконав зобовязання за договором.

Однак відповідач оплату за отриманий природний газ в повному обсязі не здійснив, у звязку з чим 05.05.2014р. позивач звернувся до господарського суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 088 686,06 грн., пені у розмірі 108818,79 грн., штрафу у розмірі 161004,37 грн., інфляційних витрат у розмірі 19 514,34 грн. та 3% річних у розмірі 45 863,99 грн. за договором купівлі-продажу природного газу від 18.10.2012р. №12/1081-ТЕ-23.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.07.2014р. позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" інфляційні витрати у сумі 19514 (девятнадцять тисяч пятсот чотирнадцять) грн. 34 коп., 3% річних у сумі 45863 (сорок пять тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 99 коп., пеню у сумі 54409 (пятдесят чотири тисячі чотириста девять) грн. 40 коп., штраф у сумі 80502 (вісімдесят тисяч пятсот дві) грн. 19 коп., судовий збір у сумі 28477 (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 75 коп.

Як зазначає позивач, нарахування та стягнення сум з відповідача, за вищезазначеним судовим рішенням здійснювалось за період з 14.11.2012р. по 07.04.2014р.

Однак, остаточний розрахунок за спірним договором відбувся із порушенням строків, у звязку із чим, позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства позивач нарахував відповідачу за період прострочення з 08.04.2014р. по 28.05.2014р. 3% річних у сумі - 4 563 грн. 53 коп. та інфляційні втрати у сумі 105 912 грн. 43 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що між сторонами було досягнуто згоди щодо способу проведення остаточних розрахунків за спожитий природний газ за рахунок коштів державного бюджету шляхом укладання 17.02.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської облдержадміністрації, Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської облдержадміністрації, КП „ Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго та НАК „Нафтогаз України Договорів № 244/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.4 та п.2 ст.16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

Відповідно до підпункту 2 п.10 вищезазначеного Договору сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. За умовами п.15 зазначених Договорів сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

За таких обставин, відповідач вважає, що відбулась заміна первісного зобовязання за Договором № 12/1081-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу від 18.10.2012 р. в частині порядку та строків розрахунку за природний газ, новим зобовязанням про оплату відповідачем коштів за рахунок субвенції з державного бюджету, у звязку з чим первісне зобовязання у цій частині припинилося і що виключає можливість застосування заходів відповідальності з боку позивача за несвоєчасний розрахунок.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості 18.10.2012р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (надалі - "Продавець") та ОСОБА_2 підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (надалі - "Покупець") був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 12/1081-ТЕ-23

Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2012р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ОСОБА_2 підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" було укладено договір купівлі-продажу природного газу №12/1081-ТЕ-23, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцеві у 2012р. природний газ, ввезений на митну територію України, а Покупець зобовязався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії , яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Строк дії Договору в частині реалізації газу з 01.10.2012р. до 31.12.2014р., в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до п.2.1 Договору Продавець передає Покупцеві з 01.10.2012р. по 31.12.2012р. газ обсягом до 3 200 тис. куб. м.

Згідно п.3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів , визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Розділ 5 Договору регулює ціну на газ. Згідно п.5.1 Договору ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ. Пунктом 5.2 Договору сторони врегулювали ціну на газ за 1000 куб.м.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору поставив Покупцеві протягом жовтня грудня 2014р., а Покупець прийняв природний газ на загальну суму 3 699 208 грн. 73коп., що підтверджується актами приймання передачі природного газу.

КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго було погашено заборгованість за отриманий за Договором природний газ, але з порушеннями строків оплати, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду із заявленим позовом про стягнення 3% річних у сумі - 4 563 грн. 53 коп. та інфляційних втрат у сумі - 105 912 грн. 43коп.

Разом з тим господарським судом встановлено, що 17.02.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської облдержадміністрації, Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської облдержадміністрації, КП „ Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго та НАК „Нафтогаз України Договорів № 244/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.4 та п.2 ст.16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

Відповідно до пунктів 2-10 Договору № 244/30 від 17.02.2014 р. сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні -1 в сумі 6 500 000грн. 00 коп. на підставі рішення Мінфіну. Сторона-1 перераховує на рахунок сторони-2 кошти в сумі 6 500 000 грн. 00 коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-2 перераховує на рахунок сторони-3 кошти в сумі 6 500 000 грн. 00 коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-3 перераховує на рахунок сторони - 4 кошти в сумі 6 500 000грн. 00коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-4 перераховує на рахунок сторони - 5 кошти в сумі 6 500 000грн. 00коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-5 перераховує на рахунок сторони - 6 кошти в сумі 6 500 000грн. 00коп. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалась та постачалась населенню. Сторона-6 перераховує на рахунок сторони останньої кошти: у сумі 6 500 000 грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість 1 083 333 грн. 33 коп., для погашення заборгованості за спожитий природний газ, у тому числі: 1 088 686,06 грн., у тому числі ПДВ 181 447,68 грн., згідно з договором від 18.10.2012р. №12/1081-ТЕ-23 за 2012 рік; 3 418 892 грн. 24 коп., у тому числі податок на додану вартість 569 815 грн. 37 коп. для згідно з договором від 30.09.2013р. №13/4035-ТЕ(Р)-23 за 2013 рік.; 1 992 421 грн. 70 коп., у тому числі податок на додану вартість 332 070 грн. 28 коп. для згідно з договором від 30.09.2013р. №13/4047-ТЕ-23 за 2013 рік. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Відповідно до п. 15 Договору № 244/30 сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають жодної претензії стосовно предмета договору.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечує позивач, як на момент звернення ПАТ НАК "Нафтогаз України" до господарського суду із зазначеним позовом до КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, так і на момент розгляду справи, у відповідача відсутня заборгованість за поставлений природний газ за Договором від 18.10.2012р. № 12/1081-ТЕ-23 за 2012 рік.

Наразі з позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі - 4 563 грн. 53 коп. та інфляційних втрат у сумі - 105 912 грн. 43 коп., згідно наданого розрахунку.

Разом з тим суд зазначає, що умовами Договору №244/30 від 17.02.2014р. передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору №12/1081-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу від 18.10.2012р.

Так, за змістом п.п. 2 п. 12 Договору №244/30 від 17.02.2014р. сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. В п. 17 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені Договором №244/30 від 17.02.2014р.

Натомість для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених Договором про організацію взаєморозрахунків №244/30 від 17.02.2014р., який діяв як на момент звернення позивача до суду із заявленим позовом, так і на момент розгляду справи. Враховуючи відсутність порушень з боку відповідача строків розрахунку за поставлений природний газ, суд не вбачає підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Подібну правову позицію наведено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 р. у справі № 917/2519/14. Враховуючи те, що висновки ВСУ є обовязковими для господарського суду згідно положень ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.44-49 витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32,33,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача ОСОБА_2 підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено та підписано 06 червня 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев