РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016Справа №910/4777/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «МАВА»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості у розмірі 621 708,44 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Гавриленко С.М. (довіреність № 3 від 15.01.2015),

Онопрієнко В.Ф (довіреність б/н від 11.04.2016);

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність б/н від 01.04.2016),

ОСОБА_1 (НОМЕР_1 від 31.05.2001),

В С Т А Н О В И В:

17.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «МАВА» (далі - позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 621 708,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 17.06.2014 між ним та відповідачем був укладений договір оренди нерухомого майна № 59-17/06/2014 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати відповідачу в строкове платне користування (оренду) нерухоме майно, а відповідач зобов'язувався вказане нерухоме майно прийняти у користування та сплачувати орендну плату вчасно і в повному обсязі.

Проте, відповідач зобов'язання, взяті на себе згідно з умовами договору, виконав неналежним чином, орендну плату за період з вересня 2014 по січень 2016 (включно) оплатив частково.

Вважаючи, що його права порушені позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 621 708,44 грн боргу по сплаті орендної плати.

Провадження у справі № 910/4777/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2016 та призначено її розгляд на 04.04.2016.

Разом із позовною заявою позивачем також була подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд накласти арешт на майно відповідача, в тому числі грошові суми, цінні папери тощо, загальною вартістю 632 034,06 грн, з яких: 621 708,44 грн - ціна позову, 9 325,62 грн - судовий збір. Вказана заява була обґрунтована наявною у відповідача можливістю відчужити належне йому майно, внаслідок чого майно, що є у відповідача на момент пред'явлення позову, може зникнути, зменшитись або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК Україн позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» № 16 від 26.12.2011 роз'яснено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивач документів, які підтверджують вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову або документів, які свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, не надав.

Відтак, суд вважає заяву про забезпечення позову необґрунтованою, а підстави для її задоволення відсутніми.

30.03.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом, а також документи, витребувані ухвалою суду від 18.03.2016, для долучення до матеріалів справи.

04.04.2016 представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено. А також відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, вказав, що у жовтні 2014 сторонами була досягнута згода про зменшення розміру орендної плати, а 17.06.2015 дія договору скінчилась, у зв'язку з чим відповідач вважав безпідставним нарахування орендної плати у розмірі, передбаченому договором. Крім того, зазначив, що має заборгованість з оплати орендної плати лише за жовтень 2014 у розмірі 4 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК Україн, було відкладено на 25.04.2016.

25.04.2016 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав документи, витребувані ухвалою суду від 04.04.2016, для долучення до матеріалів справи. А також додаткові пояснення по суті відзиву, в яких зазначив, що домовленість сторін про зміну розміру орендної плати, згідно з умовами договору, повинна була бути укладена у письмовій формі. Проте, сторони подібної угоди не укладали. Посилаючись на скрутне матеріальне становище відповідач просив позивача виставляти йому рахунки для часткової оплати орендної плати по 4 000,00 грн. Крім того, зазначив, що після закінчення строку дії договору на прохання відповідача було прийнято рішення не змушувати його звільняти орендоване приміщення аби за рахунок доходів від його діяльності відповідач міг сплатити заборгованість з оплати орендної плати перед позивачем.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, було відкладено на 16.05.2016.

12.05.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи, витребувані ухвалою суду від 25.04.2016, для долучення до матеріалів справи.

16.05.2016 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, подав клопотання про долучення доменів до матеріалів справи, яке судом було задоволено.

Крім того, представниками сторін було подано спільне клопотання про продовження строку розгляду спору, яке було задоволено судом на підставі ст. 69 ГПК країни.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, було відкладено на 30.05.2016.

30.05.2015 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо терміну дії договору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважав його необґрунтованим та безпідставним, просив суд в його задоволенні відмовити.

У судовому засіданні 30.05.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

17.06.2014 між приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «МАВА» (далі - позивач або орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач або орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна № 59-17/06/2014 (далі - договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати відповідачу у строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 1030,60 м.кв., розташоване на першому поверсі на відмітці 0,000 у будівлі торгово-розважального центру «Мармелад», що знаходиться за адресою: Україна, м. Київ, вул. Борщагівська,15 (далі - нежитлове приміщення), а відповідач зобов'язувався вказане нежитлове приміщення прийняти та сплачувати орендну плату вчасно і в повному обсязі.

01.09.2014 сторонами був складений акт про приймання-передачу приміщення в оренду (додаток № 2 до договору) за яким позивач передав нежитлове приміщення в користування відповідача.

Нежитлове приміщення було повернуто відповідачем позивачу у травні 2016, що підтверджується актом про вивезення майна від 10-27.05.2016, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до п. 5.5 договору на підтвердження дійсного наміру орендаря щодо виконання своїх зобов'язань за цим договором, орендар зобов'язується сплатити орендодавцеві гарантійний платіж у розмірі: 47 269,05 грн з ПДВ, що за офіційним курсом української гривні до долару США, встановленим Національним банком України (далі - офіційний курс НБУ) на дату підписання сторонами цього договору, дорівнює 4 019,34 доларів США з ПДВ.

Сторони погодили, що вказаний гарантійний платіж орендар зобов'язаний сплатити у наступному порядку та строки:

- перший транш протягом 5 робочих днів з дати укладання цього Договору перераховує на банківський рахунок орендодавця у розмірі 19 695,44 грн без ПДВ, крім того 3 939,08 грн ПДВ, в цілому 23 634,52 грн, що за офіційним курсом НБУ на дату підписання Сторонами цього договору, дорівнює 2 009,67 доларів США.

- другий транш не пізніше 01 вересня 2014 року у розмірі: 19 695,44 коп. без ПДВ, крім того 3 939,08 грн ПДВ, в цілому 23 634,52 грн, що за офіційним курсом НБУ на дату підписання сторонами цього договору, дорівнює 2 009,67 доларів США.

Згідно з 5.6 договору за домовленістю сторін сума гарантійного платежу, сплачена згідно п. 5.5 зараховується як орендна плата за перший та останній місяці оренди.

Пунктом 5.8 договору передбачено, що орендна плата нараховується орендареві з дати підписання сторонами додатку № 2 та не пізніше вересня 2014.

Станом на день підписання цього договору сторони встановили розмір щомісячної орендної плати у розмірі 19 695,44 грн без ПДВ, крім того ПДВ - 3 939,08 грн, разом - 23 634,52 коп., що є еквівалентом 2 009,67 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання цього договору (п. 5.10 договору).

Пунктом п. 5.2 договору передбачено, що орендар зобов'язується щомісячно сплачувати орендодавцю орендну плату в розмірі та строк, визначені п. 5.8 - 5.15 цього Договору.

Згідно з твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві, відповідач протягом періоду з вересня 2014 по січень 2016 (включно) повинен був сплатити орендну плату в розмірі 697 343,44 грн, проте сплатив лише 75 635,00 грн.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 621 708,44 грн боргу по сплаті орендної плати.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Часиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

04.04.2016 відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що у жовтні 2014 сторонами була досягнута згода про зміну розміру орендної плати, сторони домовились, що орендна плата складатиме фіксовану суму в національній валюті в розмірі 4 000,00 грн, про що свідчать відповідні рахунки за оренду приміщення. А також зазначив, що 17.06.2015 дія договору скінчилась, у зв'язку з чим відповідач вважав безпідставним нарахування орендної плати у розмірі, передбаченому договором, за період поза межами строку чинності договору. Крім того, відповідач вказав, що має заборгованість з оплати орендної плати за жовтень 2014 у розмірі 4 000,00 грн.

Позивач проти наведених доводів відповідача заперечував. У додаткових поясненнях, поданих 26.04.2016, вказав, що домовленість сторін про зміну розміру орендної плати, згідно з умовами договору, повинна була бути укладена у письмовій формі. Проте, сторони подібної угоди не укладали. Посилаючись на скрутне матеріальне становище відповідач просив позивача виставляти йому рахунки для часткової оплати орендної плати по 4 000,00 грн, що і було зроблено позивачем. А у поясненнях, поданих 30.05.2015, позивач вказав, що не вважає безпідставним нарахування орендної плати у розмірі, встановленому договором, після закінчення строку його дії. Оскільки відповідач продовжував користуватись нежитловим приміщенням, а позивач не заперечував з цього приводу, то згідно з приписами ст. 764 Цивільного кодексу України договір вважається продовженим на той же строк та на тих самих умовах.

Щодо терміну дії договору та правомірності нарахування орендної плати поза його межами суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.1 договору даний договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженим представниками сторін.

Згідно з п. 3.2 договору строк дії цього договору починається з моменту, вказаного в п. 3.1, та триває в частині оренди приміщення - до 17.06.2015, а в частині проведення розрахунків між сторонами - до повного виконання ними взятих на себе зобов'язань за цим договором. Після закінчення строку дії цього договору сторони підписують акт приймання передачі (повернення) приміщення з оренди згідно положень. п. п. 4.5-4.6 даного договору.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що приміщення вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (повернення) приміщення.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення перебувало у користуванні відповідача з 01.09.2014 по 27.05.2016, що підтверджується актом про приймання-передачу приміщення в оренду від 01.09.2014 та актом про вивезення майна від 10-27.05.2016. Проте, сторонами будь-які угоди щодо подовження строку дії договору в частині оренди нежитлового приміщення не укладались. Водночас позивач, як орендодавець, не заперечував проти того, що відповідач продовжує орендувати нежитлове приміщення.

Статтею 764 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З огляду на відсутність заяв сторін про припинення дії договору протягом одного місяця після закінчення строку його дії, суд дійшов висновку про те, що договір був продовжений сторонами та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором раніше. Отже нарахування орендної плати за користування приміщенням протягом періоду з 17.06.2015 по 27.05.2016 є обґрунтованим та правомірним.

Щодо розміру орендної плати суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1.5 договору за цим договором орендодавець зобов'язаний не пізніше 3-го числа місяця, наступного за звітним складати і передавати орендарю щомісячні акти про надання послуг з оренди, податкові накладні.

Згідно з п. 5.17 договору оплата здійснюється на підставі письмових рахунків, виставлених орендодавцем. Якщо до настання зазначеного вище терміну сплати орендної плати відповідний рахунок не буде одержаний орендарем останній у цей же строк сам повинен звернутися до орендодавця з метою одержання такого рахунку.

Представниками сторін були долучені до матеріалів справи копії актів наданих послуг № 330 від 30.09.2014, № 381 від 31.12.2014, № 46 від 28.02.2015, № 67 від 31.03.2015, № 93 від 30.04.2015, № 106 від 31.05.2015, № 125 від 30.06.2015, № 156 від 31.07.2015, № 193 від 31.08.2015, № 222 від 30.09.2015, № 253 від 31.10.2015, № 305 від 30.11.2015, № 320 від 31.12.2015, № 14 від 31.01.2016.

Крім того, представниками сторін були долучені копії рахунків:

№ з/пНомер і дата рахункуПризначення платежуСума рахунку (грн)
1№ 183 від 24.06.2014гарантійний платіж згідно договору оренди нерухомого майна23 634,52
2№ 292 від 31.12.2014оренда приміщення за грудень 20148 000,00
3№ 29 від 28.02.2015оренда приміщення за січень-лютий 20158 000,00
4№ 41 від 19.03.2015оренда приміщення за березень 20154 000,00
5№ 60 від 20.04.2015оренда приміщення за квітень 20154 000,00
6№ 79 від 19.05.2015оренда приміщення за травень 20154 000,00
7№ 98 від 19.06.2015оренда приміщення за червень 20154 000,00
8№ 117 від 20.07.2015оренда приміщення за липень 20154 000,00
9№ 146 від 19.08.2015оренда приміщення за серпень 20154 000,00
10№ 173 від 20.09.2015оренда приміщення за вересень 20154 000,00
11№ 195 від 16.10.2015оренда приміщення за жовтень 20154 000,00
12№ 224 від 18.11.2015оренда приміщення за листопад 20154 000,00
13№ 301 від 17.12.2015оренда приміщення за грудень 20154 000,00
14№ 11 від 19.01.2016оренда приміщення за січень 20164 000,00
ВСЬОГО83 634,52

Рахунки за жовтень та листопад 2014 представниками сторін до матеріалів справи не долучені.

Повідомлення, які надсилаються стороні для виконання договору або у зв'язку з ним, повинні бути надані у письмовій формі та підписані стороною або її належно уповноваженими представниками. (п. 12.2 договору).

Пунктом 14.3 договору передбачено, що всі доповнення, зміни, додатки до даного договору мають юридичну силу, якщо вони оформлені в письмовому вигляді і належним чином підписані сторонами або їх повноважними представниками, і є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. (ч. 2 вказаної статті).

У письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

З огляду на вищенаведені норми права суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що в наявних рахунках за період з грудня 2014 по січень 2016 призначення платежу визначене як оренда приміщення за відповідний повний місяць, при цьому рахунки були складені позивачем.

Вказані рахунки суд оцінює як пропозицію позивача відповідачу змінити умови договору в частині розміру орендної плати, яку відповідач погодив шляхом оплати орендної плати у розмірі, визначеному рахунками. При цьому суд вважає вказані рахунки належними, в розумінні п. п. 14.3, 12.2, 5.17 договору, документами, оформленими в письмовому вигляді і засвідченими в порядку, передбаченому умовами договору.

Таким чином, зміна умов договору в частині розміру орендної плати відбулась за згодою сторін і сторони фактично виконували змінені умови договору оренди - позивач продовжував надавати відповідачу в користування орендоване приміщення, а відповідач продовжував сплачувати орендну плату в розмірі, визначеному рахунками позивача.

Крім того, позивач приймав виконання зобов'язання з оплати орендної плати в розмірі, визначеному рахунками, протягом періоду з грудня 2014 по січень 2016, претензій щодо неналежного виконання вказаного зобов'язання відповідачу протягом вказаного періоду не направляв.

З огляду на те, що рахунки за жовтень та листопад 2014 сторонами до матеріалів справи не долучені, суд не має підстав вважати, що розмір орендної плати протягом вказаного періоду був сторонами змінений. Відтак відповідач був зобов'язаний сплатити орендну плату, в розмірі встановленому умовами договору.

Водночас пунктом 5.13 договору передбачено, що щомісячна орендна плата підлягає корегуванню відповідно до зміни офіційного курсу НБУ гривні до долару (у порівнянні показника станом на день укладення цього договору до показника станом на день виставлення рахунку на оплату).

З огляду на те, що у суду відсутня можливість встановити день виставлення рахунків за жовтень та листопад 2014 і відповідно визначити офіційний курс НБУ гривні до долару на вказаний день, суд вважає, що відповідач щонайменше був зобов'язаний сплатити орендну плату в розмірі визначеному п. 5.10 договору, а саме - 23 634,52 грн.

Враховуючи вищевикладене, розмір орендної плати за спірний період з вересня 2014 по січень 2015 за розрахунком суду становить 130 903,56 грн (83 634,52 грн за наявними в матеріалах справи рахунками + 23 634,52 грн за жовтень 2014 + 23 634,52 грн за листопад 2014).

Суд критично оцінює звернення позивача до відповідача із вимогою про сплату заборгованості в розмірі 621 708,44 грн, оскільки претензія № 10 була направлена позивачем лише 17.02.2016, а його звернення до суду із даним позовом відбулось вже за місяць - 17.03.2016.

Відповідачем орендна плата за спірний період сплачена в розмірі 75 635,00 грн, про що у позовній заяві зазначає позивач. Викладене також підтверджується платіжними дорученнями № Р24А57628 від 22.01.2015, № Р24А44943 від 26.01.2015, № Р24А03108 від 17.03.2015, № Р24А07588 від 27.04.2015, № Р24А96505 від 25.06.2014, № Р24А49424 від 28.07.2015, № Р24А10626663А999722 від 11.09.2015, № Р24А20812760А286780 від 06.10.2015, № Р24А7383479А6525587 від 09.12.2015 та дублікатами чеків від 25.06.2014, 26.01.2016, 09.12.2015, 30.12.2015, 06.10.2015, 11.09.2015, 28.07.2015, 22.01.2015, 26.01.2015, 27.04.2015, долученими до матеріалів справи. При цьому суд зазначає, що сплачений відповідачем гарантійний платіж у розмірі 23 635,00 грн був зарахований позивачем як оплата орендної плати за вересень 2014, про що зазначено у позовній заяві.

Отже, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем з оплати орендної плати в розмірі 55 268,56 грн.

Представник відповідача документів, що підтверджують оплату відповідачем заборгованості перед позивачем або спростовують доводи позивача, суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача боргу по сплаті орендної плати є обґрунтованою, проте підлягає задоволенню у розмірі меншому ніж визначено позивачем, а саме - 55 268,56 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача задоволені судом у повному обсязі, судовий збір у розмірі 829,03 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «МАВА» задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02225, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «МАВА» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська , буд. 154, ідентифікаційний код 30023933) 55 268,56 грн (п'ятдесят п'ять тисяч двісті шістдесят вісім грн 56 коп.) боргу; 829,03 грн (вісімсот двадцять дев'ять грн 03 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07 червня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань