ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 травня 2016 р. Справа № 903/221/16

за позовом: приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС, м. Київ

до відповідача: Луцького підприємства електротранспорту, м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, м. Луцьк

про стягнення 4425,26 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №ГО-15/192 від 14.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №06-06/945 від 11.04.2016р.від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, паспорт серія АС №726995 від 25.12.2000р.

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України ) розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: приватне акціонерне товариство Страхова група ТАС звернулося з позовом до Луцького підприємства електротранспорту, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 про стягнення 4425,26 грн. збитків за заподіяну шкоду в порядку регресу та судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на документи, що підтверджують настання страхового випадку в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася за участю транспортних засобів «Renault Trafic», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та «Богдан», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Луцькому підприємству електротранспорту, яким керував ОСОБА_1; докази виплати страхового відшкодування(платіжне доручення №7115 від 12.02.2014р. на суму 127191,16 грн., відомість виплат №1120214 від 12.02.2014р.); постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/19748/13-ц від 06.12.2013р., ст.993, 1172, 1187, 1191 Цивільного кодексу України(далі ЦК України), норми Законів України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.04.2016р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 11.05.2016р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.05.2016р. залучено до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а розгляд справи відкладено на 25.05.2016р. через необхідність зясування всіх істотних обставин справи та надання нових доказів.

25.05.2016р. через канцелярію суду від представника позивача із супровідним листом подано докази направлення третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача примірника позовної заяви з додатками та копію листа ПАТ «ОСОБА_5 АВАЛЬ» про перерахування ОСОБА_4 коштів в розмірі 4425,26 грн..

В судовому засіданні 25.05.2016р. представник позивача позов підтримала, вимоги просила задовольнити.

В судовому засіданні 25.05.2016р. представник відповідача позов заперечив, у позовних вимогах просив відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судовому засіданні 25.05.2016р. позов заперечив, у позовних вимогах просив відмовити, зазначив, що коли заступав на зміну, візуально перевірив технічний стан транспортного засобу, проте однозначно сказати, що останній був справний він не може. Вважає, що в нього відсутня вина за вчинене ДТП, оскільки він не мав достатньо часу щоб детально перевірити технічний стан транспортного засобу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, господарський суд, -

встановив:

24.01.2013р. між ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС»(далі - Страховик) та Луцьким підприємством електротранспорту(далі - Страхувальник) було укладено договір(поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/0833392(далі - Договір)(а.с.14).

Згідно п.7 Договору, застраховано автомобіль «Богдан А1445» д.н.з. НОМЕР_3.

Одним із страхових випадків за Договором є спричинення шкоди майну третіх осіб(п.2).

11.11.2013р. по пр. Волі в м. Луцьку Волинської області, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Богдан» д.н.з. НОМЕР_3 за кермом якого перебував ОСОБА_1, який працював водієм у Луцькому підприємстві електротранспорту та автомобілем «Renault Trafic» д.н.з. AC3277BE, який належить ОСОБА_4, що стверджується повідомленням №007485/02/2013/с від 13.11.2013р. про настання страхової події(а.с.58-60), заявою №13022/16/2013/53 від 24.12.2013р. про настання події(а.с.61-64), страховим актом №911З/16/2014 від 16.01.2014р.(а.с.63).

В результаті даного ДТП, власнику автомобіля НОМЕР_4 було завдано матеріального збитку(згідно розрахунку суми страхового відшкодування (а.с.66) в розмірі 4425,26 грн..

Згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/19748/13-ц від 06.12.2013р.(а.с.15), яка набрала законної сили, ОСОБА_1 11.11.2013р. о 17.45 год. керуючи автомобілем марки «Богдан» д.н.з. НОМЕР_3 по пр. Волі в м. Луцьку, не був уважний, не стежив за технічним станом транспортного засобу, під час руху відірвалось колесо, після викотилось на смугу зустрічного руху та зіткнулося з автомобілем марки «Рено» д.н.з. AC3277BE, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.2.3 (а, б) Правил дорожнього руху України. В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення визнав та щиро розкаявся, зобовязався в подальшому не порушувати правил дорожнього руху, просив не позбавляти права керування транспортними засобами. Крім повного визнання вини ОСОБА_1, його винність у вчиненому повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою дорожньо-транспортної пригоди, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події та іншими доказами, які наявні в матеріалах справи.

Обставини, встановлені постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/19748/13-ц від 06.12.2013р., у відповідності до ч.3 ст.35 ГПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач сплатив потерпілій стороні (ОСОБА_4Є.) страхове відшкодування в розмірі 4425,26 грн., що стверджується платіжним дорученням №7115 від 12.02.2014р. на суму 127191,16 грн.(а.с.17), відомістю виплат №1120214 від 12.02.2014р.(а.с.18) та листом ПАТ «ОСОБА_5 АВАЛЬ» про перерахування ОСОБА_4 коштів в розмірі 4425,26 грн.(а.с.101).

22.01.2016р. позивач на адресу відповідача надіслав регресну вимогу №911/21.01.2016 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 4425,26 грн.(а.с.10).

Відповідач у відповідь на вказану вимогу надіслав позивачу лист №06-06/253 від 02.03.2016р., в якому відмовив в задоволені регресної вимоги з підстав необґрунтованості(а.с.12).

Позивач вважає, що в нього виникло право регресивної вимоги до відповідача на суму 4425,26 грн. та просить суд стягнути з відповідача вказану суму в порядку регресу.

Згідно п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За приписами ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У п.5 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст.441 ЦК України, суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст.440 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

В даному випадку, відповідач, як роботодавець особи(наказ №220-к від 20.11.208р.)(а.с.13), винної у скоєнні ДТП 11.11.2013р., є відповідальним за збиток, заподіяний автомобілю «Renault Trafic», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

За приписами підп.38.1.1 п.38.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Твердження відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, що транспортний засіб за участі якого сталося ДТП виїхав на лінію 06:24 год., водій(ОСОБА_1У.) приймав автобус в технічно справному стані о 14:30 год., а саме ДТП сталося в 17:45 год., тобто через одинадцять годин перебування автобуса на лінії, а отже не є наслідком невідповідності його технічного стану вимогам підп.31.4.5 п.31 Правил дорожнього руху, не приймаються судом, оскільки спростовуються постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/19748/13-ц від 06.12.2013р.(яка набрала законної сили), в якій чітко зазначено, що ОСОБА_1 11.11.2013р. о 17.45 год. керуючи автомобілем марки «Богдан» д.н.з. НОМЕР_3 по пр. Волі в м. Луцьку, не був уважний, не стежив за технічним станом транспортного засобу, під час руху відірвалось колесо, після викотилось на смугу зустрічного руху та зіткнулося з автомобілем марки «Рено» д.н.з. AC3277BE,

Згідно підп. а, б п.2.3 Правил дорожнього руху(затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р.), для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідач є не тільки страхувальником, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а й власником транспортного засобу, яким під час ДТП керував його працівник(водій) ОСОБА_1.

Отже, особою, відповідальною за завдані у цьому разі збитки, зважаючи на положення ст.1172 ЦК України, є саме КП «Луцьке підприємство електротранспорту».

Окрім цього, згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та письмові пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про підставність та обґрунтованість предявленого позивачем до відповідача позову, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 4425,26 грн..

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача за договірними зобовязаннями шляхом вчинення дій, судові витрати в розмірі 1378 грн. в порядку ст.ст.44,49 ГПК України слід покласти на нього.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Луцького підприємства електротранспорту (43018, Волинська обл., місто Луцьк, ВУЛИЦЯ ДАНЬШИНА, будинок 1/52, ) на користь приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС (03062, Київ, проспект Перемоги, 65, ) 4425,26 (чотири тисячі чотириста двадцять пять гривень двадцять шість копійок) грн. та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) грн. судового збору.

Повний текст рішення складено

30.05.2016

Суддя А. С. Вороняк