КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа№ 912/3212/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 (повний текст якого складено 22.03.2016) у справі № 912/3212/14 (суддя: Ващенко Т.М.)

за позовом Світловодського міжрайонного прокурора в інтересах держави

в особі Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі

філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз"

про стягнення 208 006,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 у справі № 912/3212/14 позовні вимоги задовольнено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський спуск, 9/1, ) в особі філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" (18023, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Сумгаїстська, буд. 3, код 30019801) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області (25022, м. Кіровоград, вул. Дзержинського, 84/37, код 38037110) збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу, в сумі 208 006 (двісті вісім тисяч шість) грн. 30 коп., зарахувавши кошти до спеціального фонду Державного бюджету України, спеціальних фондів місцевих бюджетів Кіровоградської обласної ради та Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області на рахунок за реквізитами: р/р 0401 МФО 823016, ГУДКСУ у Кіровоградській області, ; код бюджетної класифікації 24062100. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський спуск, 9/1, ) в особі філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" (18023,Черкаська область, м. Черкаси, вул. Сумгаїстська, буд. 3, код 30019801) в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 4 160 (чотири тисячі сто шістдесят) грн. 13 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" звернулось з апеляційного скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Світловодського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, вважає рішення місцевого суду таким що підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Присутний в судовому засіданні прокурор проти апеляційних вимог заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

На адресу Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність. При цьому зазначив що апеляційні вимоги не підлягають задоволенню, а рішення суду відповідає чинному законодавству.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, на підставі наказу №290 від 26.05.2014р. та направлення на перевірку №634/14 від 26.05.2014р., 28.05.2014р. державними інспекторами Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз".

За результатами здійсненої перевірки складено акт №04-105 від 28.05.2014р. якимвстановлено здійснення відповідачем централізованого водопостачання на території газокомпресорної станції "Задніпровська Кременчуцького ЛВУМГ" філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням ст.ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України.

Акт підписаний, в тому числі, і повноважними представниками філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" без жодних зауважень та заперечень.

Державною екологічною інспекцією у Кіровоградській області За наслідками проведення перевірки та складеного акту внесено припис №105 від 28.05.2014р. відповідачу з вимогою усунути до 28.06.2014р. порушення та отримати дозвіл на спеціальне водокористування.

Листом №07-08/1898 від 27.07.2014р. Державною екологічною інспекцією у Кіровоградській області було продовжено строк виконання припису в частині отримання дозвільних документів до 24.08.2014р.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що відповідач не спростував обставини на яких ґрунтуються вимоги, тому позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції шкоди, завданої використанням підземних надр без спеціального дозволу на суму 208 006,30 грн. нормативно та документально доведені, отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечуючи проти рішення, відповідач наполягає на тому, що для відшкодування шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України необхідно наявність всіх чотирьох елементів як то: наявність шкоди, протиправність дій, причинний зв'язок, вина, проте місцевий суд не звернув на це увагу. Суд не прийняв до уваги того, що відповідач заздалегідь звернувся до відповідних органів для отримання дозволу, але зволікання з його отримання сталось не з вини відповідача. Приймаючи рішення суд не врахував вказівки Вищого господарського суду та приписи Закону Про нафту та газ та Закону про трубопровідний транспорт України.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до підпункту "з" статті 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" подання позовів про відшкодування збитків і втрат, заподіяних у результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, віднесено до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях.

За змістом ст. ст. 68, 69 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним.

Статтею 1 Водного кодексу України визначено термін водокористування - використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Згідно з ч. 1 ст. 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Дозвіл на спеціальне водокористування видається: державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

За змістом ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у порушенні правил спеціального водокористування.

Відповідно до ст. 48 Водного кодексу України до спеціального водокористування відноситься забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами для задоволення питних потреб, а також для господарсько-побутових, промислових, сільськогосподарських та інших потреб на підставі дозволу та є платним.

Нормами чинного законодавства, а саме: пунктом 9 частини першої статті 44, статтею 49 Водного кодексу України та статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра - передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами для видобування підземних прісних вод (зокрема, здійснення забору води з артезіанських свердловин) дозволу на спеціальне водокористування і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Відповідно системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби".

У контексті статті 23 Кодексу України про надра потреби підприємства, пов'язані, зокрема, з виробництвом, не є господарськими потребами (постанова ВСУ від 01.04.2015 у справі N 922/2610/14).

З матеріалів страви вбачається, що філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" наданий дозвіл на спеціальне водокористування №10020А/Кір від 03.03.2008р. терміном дії до 23.12.2013р. Таким чином, на момент проведення перевірки відповідач у період з 24.12.2013 по 28.05.2014 здійснив забір води у розмірі 3 154 куб.м. без дозволу на спеціальне водокористування.

Об'єм води, що здійснений без відповідного дозволу, підтверджений статистичною звітністю за формою № 2-ТП (водгосп) та журналу про кількість забраної води за формою ПОД-11

Частиною першою статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" передбачено, що порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними (регіональними, місцевими) органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що посилаючись на зволікання державного органу щодо надання дозволу, відповідач не був позбавлений права на оскарження "протиправної бездіяльності" вказаного органу, приписи, складені за результатами перевірки також відповідачем не оспорювались.

За змістом ст. 49 Водного кодексу України погодження клопотання на видачу дозволу на спеціальне водокористування здійснюється державними органами водного господарства, - в разі використання поверхневих вод, державними органами геології - в разі використання підземних вод та державними органами охорони здоров'я - в разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних

Посилання на неодноразові звернення щодо оформлення дозволу на спеціальне водокористування до Кіровоградської ОДА не приймаються до уваги з огляду на те, що ДЕІ Кіровоградської області не є дозвільним органом що їх видає.

Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (далі - Методика), затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. N 389 (набрав чинності 25.08.2009 р.), встановлює єдині вимоги до визначення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів суб'єктами господарювання (фізичними і юридичними особами), та застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог суб'єктами господарювання природоохоронного законодавства.

З аналізу пункту 1.2 Методики (в редакції наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. N 389) вбачається, що вказана Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі як внаслідок таких порушень законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, що призвели до забруднення водних об'єктів, забруднення поверхневих та підземних вод, так і внаслідок порушень законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування, забором, використанням води та скидом забруднюючих речовин з порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування.

Відповідно до пункту 1.7 Методики самовільне водокористування - це здійснення спеціального водокористування без наявності дозволу на нього.

В розділі IX (пункти 9.1, 9.2) Методики (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування та порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування (крім прісних підземних вод глибиною більше 20 м), який здійснюється за формулою: Зсам = 100 х W х Тар, де W - об'єм води (м 3), що використана самовільно без дозволу на спеціальне водокористування або з порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, Тар - норматив збору за спеціальне водокористування (грн./м 3), що діє в регіоні на момент виявлення порушення та який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.99 р. N 836.

Отже, положення Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. N 389, встановлюють самостійні та окремі підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушень законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема внаслідок самовільного використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування.

В силу приписів статей 55, 56 Водного кодексу України закінчення строку спеціального водокористування не означає автоматичного припинення права водокористувача на спеціальне водокористування, оскільки таке право припиняється за рішенням органу, що видав дозвіл на спеціальне водокористування.

Отже, закінчення строку дії дозволу на спеціальне водокористування за відсутності рішення органу, що його видав, про припинення права відповідача на спеціальне водокористування не позбавляє останнього можливості продовжити строк спеціального водокористування у встановленому чинним законодавством порядку. У свою чергу, дії відповідача з використання вод після закінчення строку дії дозволу на спеціальне водокористування, без його продовження та за відсутності рішення компетентного органу про припинення спеціального водокористування, вважаються самовільним водокористуванням.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені судом першої інстанції обставини стосовно наявності протиправної поведінки відповідача, яка полягає у здійсненні самовільного водокористування (спеціального водокористування без наявності дозволу на нього), причинного зв'язку між такою поведінкою відповідача та заподіяною державі шкодою у розмірі 208 006,30 грн., судова колегія погоджується з обґрунтованим і законним висновком суду про задоволення позовних вимог.

За приписами статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно зі статтею 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

За змістом статей 224, 225 ГК учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає (постанова Верховного Суду України від 18.03.2015 р. у справі N 3-18гс15).

Загальним підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом ст. 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, у діях відповідача наявні вище вказані чотири складові, а саме протиправна поведінка останнього полягає у самовільному надрокористуванні, вина підтверджується матеріалами інспекційної перевірки, наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків та причинний зв'язок, що виражається у заподіяні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача.

Згідно п. 1.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 року № 02-5/744, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені прокурором та позивачем не спростував, господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції в Кіровоградської області шкоду, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103,105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 у справі № 912/3212/14 залишити без змін.

Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко