ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Справа № 910/28021/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Воліка І.М., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 01.03.2016
у справі№ 910/28021/15 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Брус Майстер"
доПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4
провизнання договору поруки припиненим,
за участю представників:
від позивачане з'явився
від відповідачаШутов О.О.
від третьої особине з'явився

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Брус Майстер" (далі - ТОВ "Брус Майстер") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") про визнання договору поруки № П-3417094 від 24.06.2011, укладеного між позивачем та відповідачем, припиненим з 10.01.2012.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/28021/15 (суддя Отрош І.М.) у позові ТОВ "Брус Майстер" відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 (колегія суддів у складі: Пашкіної С.А. - головуючого, Сітайло Л.Г., Баранця О.М.) рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/28021/15 скасовано; позовні вимоги ТОВ "Брус Майстер" задоволено; визнано договір поруки № П-3417094 від 24.06.2011, укладений між позивачем та відповідачем, припиненим з 10.01.2012.

Не погоджуючись із постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 у справі № 910/28021/15, ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у даній справі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 19.04.2015 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Воліка І.М., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 17.05.2016 о 10 год. 45 хв.

Ухвалами Вищого господарського суду України від 17.05.2016 продовжено строк розгляду касаційної скарги ПАТ "Дельта Банк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 у справі № 910/28021/15 на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд скарги на 24.05.2016 о 10 год. 30 хв.

23.05.2016 до Вищого господарського суду України надійшло клопотання ТОВ "Брус Майстер" про перенесення судового засідання у зв'язку з хворобою представника позивача.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач та третя особа не скористалися передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією.

Розглянувши клопотання ТОВ "Брус Майстер" про перенесення судового засідання, заслухавши думку представника відповідача, зважаючи на те, що ухвалою Вищого господарського суду України від 17.05.2016 про відкладення розгляду касаційної скарги явка представників учасників судового процесу обов'язковою не визнавалася, додаткові документи від них не витребовувались, а також з урахуванням особливостей розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК України, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що зазначене клопотання задоволенню не підлягає.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 24.06.2011 між ПАТ "Дельта Банк" (Кредитор) та ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4.) (Позичальник) укладено кредитний договір № НКЛ-3417094 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового використання грошові кошти (кредит) у сумі 8 630 000 грн. 00 коп. зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 16% річних з кінцевим терміном повернення до 23.06.2018 включно. Надання коштів буде здійснюватися окремими частинами (транш) на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами в межах невідновлювальної кредитної лінії двома траншами у наступному порядку: транш у сумі 8 000 000 грн. 00 коп. - у період з 24.06.2011 по 01.01.2012; транш у сумі 630 000 грн. 00 коп. - у період з 02.01.2012 по 22.06.2018.

Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору погашення кредиту (основної заборгованості) здійснюється щомісячно до 10-го числа кожного місяця, починаючи з 01.01.2012 відповідно до Графіка платежів, наведеного у Додатку № 1 до цього Договору, який є невід'ємною частиною цього Договору, на рахунок Кредитора, зазначений у п. 2.1 цього Договору. Останній платіж сплачується в розмірі фактичної заборгованості за кредитом, не пізніше кінцевого терміну повернення заборгованості.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору забезпеченням Позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за цим Договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам Кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме: порука ТОВ "Брус Майстер"; договір застави або іпотечний договір заставною вартістю не менше 8 630 000 грн. 00 коп.; договір застави корпоративних прав з ТОВ "Брус Майстер".

Як визначено у п. 2.2 Кредитного договору моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі коштів з позичкового рахунку Позичальника в сумі кредиту.

Згідно з п. 2.3 Кредитного договору моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Кредитора суми кредиту та можливих штрафних санкцій, визначених цим Договором, якщо інше не випливає з умов цього Договору.

Відповідно до п. 2.5 Кредитного договору у випадку вимоги Кредитора достроково повернути кредитні ресурси, сплатити проценти Позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим Договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси, сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги Кредитора. Кредитор може повідомляти Позичальника телеграфом, шляхом відправки рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки Позичальнику за вказаною адресою.

Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору Позичальник сплачує Кредитору проценти за користування кредитом за процентною ставкою згідно з п. 1.1 цього Договору за період з дня видачі до строку фактичного повернення кредиту.

Відповідно до 3.3 Кредитного договору сплата процентів здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, починаючи з 01.01.2012.

Згідно з п. 8.2 Кредитного договору у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим Договором, та/або у випадку невиконання умов іпотечного договору, зазначеного в п. 1.4 цього Договору, та/або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених у п.п. 1.1, 1.3 та 3.3 цього Договору, Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п. 8.3 цього Договору.

Відповідно до п. 8.3 Кредитного договору вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється Позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання кредитором за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах цього Договору, або адресою, повідомленою Позичальником відповідно до п. 5.7 цього Договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Кредитору відділенням зв'язку при відправленні Позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення.

Згідно з п. 8.4 Кредитного договору у випадку невиконання Позичальником зазначеної у п. 8.3 цього Договору письмової вимоги Кредитора про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений у п. 8.3 Договору, Кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом за власним вибором Кредитора, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки/застави чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором та/або пред'явити позов у відношенні Позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають з цього Договору, з будь-якого майна Позичальника.

Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору за прострочку повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Кредитору пеню із розрахунку 3% від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.п. 1.3, 2.3, 2.5, 3.3, 3.8 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

24.06.2011 між ПАТ "Дельта Банк" (Кредитор) та ТОВ "Брус Майстер" (Поручитель) укладено договір поруки № П-3417094 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання ОСОБА_4 умов щодо сплати Позичальником Кредитору суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором № НКЛ-3417094 від 24.06.2011, за умовами якого Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору отриманий кредит у розмірі 8 630 000 грн. 00 коп., зі сплатою процентів у розмірі, у строки (терміни) та на умовах, визначених у Договорі кредиту та додаткових договорах до нього, що можуть бути укладені в майбутньому, з кінцевим терміном повернення кредиту по 23.06.2018 (включно), сплачувати можливі штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту та цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої порукою вимоги.

Згідно з п. 2.1 Договору поруки зміст зобов'язання забезпеченого порукою: погасити основну суму заборгованості за Договором кредиту в сумах та в терміни, зазначені у Договорі кредиту; сплатити проценти за користування кредитом у розмірі, у строки (терміни) та на умовах, визначених у Договорі кредиту; сплатити можливі штрафні санкції, визначені Договором кредиту; сплатити інші витрати, пов'язані зі здійсненням забезпеченої порукою вимоги.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору поруки Поручитель зобов'язаний протягом 10 робочих днів від дати отримання письмової вимоги Кредитора про невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, виконати відповідне зобов'язання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту та непогашеної суми процентів (комісій) на відповідні рахунки Кредитора, зазначені в такій вимозі.

За умовами п. 3.1.2 Договору поруки Поручитель зобов'язаний у разі невиконання Позичальником та Поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед Кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з законодавством України може бути звернено стягнення.

Відповідно до п. 6.2 Договору поруки цей Договір набирає чинності з дати його укладення.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема, договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Як встановлено місцевим господарським судом, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.04.2014 у справі № 748/3782/13-ц, яке набрало законної сили, позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ "Брус Майстер" на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість, яка виникла за кредитним договором № НКЛ-3417094 від 24.06.2011, станом на 22.11.2013, в сумі 22 003 068 грн. 52 коп., яка складається з 8 000 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 3 001 534 грн. 26 коп. заборгованості за відсотками та 11 001 534 грн. 26 коп. пені; в іншій частині позову відмовлено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі (№ 910/28021/15), позивач вказав, що відповідно до умов Кредитного договору у ПАТ "Дельта Банк" 10.07.2011 виникло право вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати всіх нарахованих відсотків за користування кредитом (відповідно до графіка платежів - додаток № 1 до Кредитного договору), тобто, строк виконання основного зобов'язання настав 10.07.2011. Таким чином, як зазначив позивач, ПАТ "Дельта Банк", звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості лише 06.12.2013, фактично пропустило встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для звернення з вимогою (позовом) до ТОВ "Брус Майстер" (Поручителя). У зв'язку з викладеним, на підставі положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивач просив суд визнати Договір поруки припиненим з 10.01.2012.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що обставини, пов'язані з неналежним виконанням Позичальником умов Кредитного договору, та обставини щодо права на дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором досліджувались Чернігівським районним судом Чернігівської області у справі № 748/3782/13-ц, як і обставини щодо наявності підстав для солідарного стягнення з ТОВ "Брус Майстер" заборгованості за Кредитним договором. Тобто, по суті обставини щодо чинності чи припинення поруки за Договором поруки щодо заявленої суми заборгованості досліджувались Чернігівським районним судом Чернігівської області у справі № 748/3782/13-ц.

Таким чином, за висновком господарського суду першої інстанції, приймаючи рішення щодо солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ТОВ "Брус Майстер" на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованості, яка виникла за Кредитним договором та станом на 22.11.2013 становила суму 22 003 068,52 грн., Чернігівський районний суд Чернігівської області у справі № 748/3782/13-ц дійшов висновку про існування підстав для солідарного стягнення з ТОВ "Брус Майстер" заборгованості за Кредитним договором на підставі укладеного між позивачем та відповідачем Договору поруки, а, отже, суд дійшов висновку, що порука за Договором поруки станом на дату розгляду справи не була припиненою.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, місцевим господарським судом враховано роз'яснення, викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 "Про незалежність судової влади", згідно з якими за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Також, судом першої інстанції враховано практику Європейського суду з прав людини (яка в силу приписів ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права), відповідно до якої одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд вказав, що обставини, встановлені рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.04.2014 у справі № 748/3782/13-ц, яке набрало законної сили, не можуть ставитись під сумнів та бути спростовані у порядку, не передбаченому процесуальним законом, тобто поза межами перегляду даного рішення в апеляційному (касаційному) порядку або за нововиявленими обставинами.

Крім того, як встановив суд першої інстанції, умовами Кредитного договору (п. 1.1) передбачено надання коштів двома траншами у наступному порядку: транш у сумі 8 000 000 грн. 00 коп. - у період з 24.06.2011 по 01.01.2012; транш у сумі 630 000 грн. 00 коп. - у період з 02.01.2012 по 22.06.2018.

Відповідно до умов Договору поруки (п. 1.1) Поручитель зобов'язався перед Кредитором відповідати за виконання ОСОБА_4 умов щодо сплати ним Кредитору суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором, за умовами якого Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору отриманий кредит у розмірі 8 630 000 грн. 00 коп., зі сплатою процентів з кінцевим терміном повернення кредиту по 23.06.2018 (включно), сплачувати можливі штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту та цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої порукою вимоги.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд, встановивши, що Кредитором не надавались Позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 630 000,00 грн. (другий транш), дійшов висновку, що у Боржника (ОСОБА_4.), відповідно, не виник обов'язок щодо повернення вказаних коштів, а отже і у Поручителя не виник обов'язок відповідати перед Кредитором за порушення зобов'язання (яке наразі відсутнє) Боржником з повернення Кредитору грошових коштів у розмірі 630 000,00 грн. (у тому числі сплати процентів за їх користування, можливих штрафних санкцій).

У зв'язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимоги позивача про визнання припиненим у повному обсязі Договору поруки.

Крім того, місцевий господарський суд вказав, що належним способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою. А отже, право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.05.2012 у справі № 6-69цс11.

У свою чергу, апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позову, виходив з того, що відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором ОСОБА_4 (Позичальник) перестав сплачувати чергові платежі за Кредитним договором з 10.07.2011, а тому, з огляду на положення п. 8.2 Кредитного договору, право вимоги дострокового повернення кредиту та сплати всіх відсотків за користування кредитом у Банку виникло 10.07.2011.

Враховуючи умови Договору поруки, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що строк, установлений для звернення Кредитора до Поручителя, сплив 10.01.2012, тоді як з позовом про стягнення заборгованості до ОСОБА_4 та ТОВ "Брус Майстер" Банк звернувся 06.12.2013.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порука за Договором поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилась 10.01.2012 у зв'язку із пропуском шестимісячного строку для звернення за судовим захистом.

Проте висновки апеляційного господарського суду є помилковими, з огляду на таке.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 11128 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Місцевим господарським судом встановлено, що у Договорі поруки не встановлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як встановлено господарськими судами, за умовами п. 1.3 Кредитного договору Позичальник взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту (основної заборгованості) щомісячно до 10-го числа кожного місяця, починаючи з 01.01.2012, відповідно до Графіка платежів, наведеного у Додатку № 1 до цього Договору, який є невід'ємною частиною цього Договору, а останній платіж сплатити в розмірі фактичної заборгованості за кредитом, не пізніше кінцевого терміну повернення заборгованості.

Отже, поряд з установленням кінцевого терміну повернення кредиту, сторони встановили й строки виконання Боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі Кредитного договору.

Строк виконання Боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України в постановах від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14 та від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13, які згідно зі ст. 11128 ГПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У такому випадку відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя починається з часу несплати кожного з платежів.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14).

Зазначені вимоги закону та висновки Верховного Суду України господарським судом апеляційної інстанції не враховані, а тому висновок суду про визнання Договору поруки припиненим з 10.01.2012 у зв'язку із пропуском шестимісячного строку для звернення за судовим захистом, не ґрунтується на законі.

Не врахувавши викладеного, апеляційний господарський суд, на відміну від суду першої інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ТОВ "Брус Майстер".

Відповідно до п. 6 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

З огляду на викладене, висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ТОВ "Брус Майстер" про визнання Договору поруки припиненим з 10.01.2012 відповідає встановленим обставинам справи, нормам закону, а тому підлягає залишенню в силі.

Постанову апеляційного господарського суду не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню.

Крім того, з урахуванням положень ст. 49 ГПК України, відповідачу підлягають відшкодуванню за рахунок позивача витрати, понесені у зв'язку з оплатою касаційної скарги судовим збором.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 у справі № 910/28021/15 скасувати.

Рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 910/28021/15 залишити в силі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Брус Майстер" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 1 461 (одну тисячу чотириста шістдесят одну) грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи у касаційному порядку. Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.М. Волік

С.Р. Шевчук