КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа№ 911/5503/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Модлінський Н. О. - представник за довіреністю № 34 від 28.04.2016

від відповідача: Романюк Р. Г. - представник за довіреністю № 279 від 04.12.2015

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротехпласт»

на рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016

у справі № 911/5503/15 (суддя Карпечкін Т. П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротехпласт»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про зобов'язання ліквідаційної комісії відповідача вчинити дії, а саме визнати вимоги позивача з заборгованості за кредитним договором № 179/12-KL від 20.07.2012 (позивачем у позові помилково зазначено номер вказаного договору № 179/12-KLMV - примітка суду) у розмірі 4 393 674,69 доларів США, з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) становить 3 917 272,19 доларів США, заборгованість за процентами - 476 402,50 доларів США, та 3 908 720,67 грн., з яких заборгованість по сплаті пені становить 3 622 412,02 грн., 3 % річних - 281 308,65 грн., та штраф в сумі 5 000 грн., та включити вказані грошові вимоги до ліквідаційного балансу.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, позивачем при звернення до суду з цим позовом невірно зазначено ціну позову, оскільки позивач помилково додав суми, заявлені в доларах США, та суми, заявлені гривнях, і заявив усю суму в доларах США, з огляду на що суд першої інстанції вірно, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 55 ГПК України, визначив ціну заявленого позивачем позову, відокремивши спірні суми у гривнях від сум у доларах США.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2016, повний текст якого підписаний 26.02.2016, у справі № 911/5503/15 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за кредитним договором № 179/12-KL від 20.07.2012 у визначеній позивачем сумі та факту порушення відповідачем обов'язку щодо включення вимог позивача на вказану суму до проміжного ліквідаційного балансу відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротехпласт» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 у справі № 911/5503/15 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач послався на пропущення позивачем встановленого ч. 3 ст. 112 ЦК України строку для звернення до суду з вказаним позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також відповідач зазначив про те, що суд першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення зобов'язав включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги в іноземній валюті, що суперечить приписам чинного законодавства, згідно з якими позивач, як і будь-який суб'єкт господарювання - резидент України, складає фінансову звітність згідно чинного законодавства України у грошовій одиниці України, а саме гривні.

Крім того, відповідач послався на те, що позивачем неправомірно здійснено розрахунок пені та 3 % річних (проведено їх обчислення) в іноземній валюті, а потім перераховано в гривню за курсом на певну дату, а також, в порушення приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, нараховано пеню за прострочення виконання зобов'язання понад шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Також відповідач послався на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом до ліквідаційної комісії відповідача, визначеного с. 3 ст. 113 ЦК України та строку позовної давності щодо вимог про прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором на суми пені, щодо яких звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності, а також надав контрорзахунок вказаних позовних вимог.

Окрім викладеного вище, відповідач послався на неправомірність одночасного стягнення з відповідача пені та штрафу за одне і те саме порушення, а також на невірне визначення позивачем дат прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Крім того, відповідач зазначив про те, що з метою стягнення спірної заборгованості позивач у цій справі звернувся з позовом до відповідача, ОСОБА_5, Дочірнього підприємства «Інтергласт» фірми «Гласт ГМБХ» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зверненя стягнення на предмет іпотеки, що справа розглядається Золочівським районним судом Харківської області, рішення у якій на даний час не винесено.

Ухвалою від 04.04.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротехпласт» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Третя особа в судове засідання представників не направила, про причини неявки представника суду не повідомила.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третьої особи за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

20.07.2012 позивач як кредитодавець та та відповідач як позичальник уклали кредитний договір № 179/12-KL (далі Договір) (а.с. 14-19), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання надати відповідачу кредит, а відповідач - у повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови Договору (п.1.1).

Позивач надає відповідачу кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного Договором. Кредит може надаватися траншами. Відповідач має право в будь-який час без повідомлення позивача здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту, і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених цим договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 1.2.1 Договору кредит надається для поповнення оборотних коштів та ведення господарської діяльності.

В пункті 1.3 Договору сторонами погоджено, що максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 2 500 000 доларів США, а в. п 1.4 - що кінцева дата повернення кредиту - не пізніше 18.04.2014.

В подальшому сторонами шляхом підписання договорів про внесення змін (а.с. 20-31) вносились зміни до Договору в частині визначення суми максимального ліміту заборгованості, строків сплати процентів за певні періоди, кінцевої дати повернення кредиту тощо.

Так, згідно з договором про внесення змін № 15 від 24.06.2014 максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 3 920 000 доларів США, а згідно з договором про внесення змін № 18 від 24.09.2014 кінцева дата повернення кредиту - не пізніше 21.09.2015 включно.

Кредитні кошти надаються Позичальнику в межах максимального ліміту за Кредитною лінією шляхом їх перерахування відповідно до цільового призначення за наданими Позичальником заявками та документами відповідно до чинного законодавства (п. 2.2 Договору).

Проценти за користування кредитом нараховуються позивачем у валюті кредиту (п. 2.3 Договору), сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом, при розрахунку процентів приймається місяць, рівний календарній кількості днів, та рік, рівний 360 дням. День повернення кредиту до розрахунку не приймається (п. 2.4 Договору).

За користування кредитом Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, яка встановлюється в розмірі - 14 процентів річних (п. 1.5 Договору), відповідач самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів, проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів (п. 2.5).

Згідно з п. 2.6 Договору проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту.

Відповідно до п.п. 3.4.2, 3.4.3, 3.4.4 Договору відповідач зобов'язаний:

- сплачувати проценти/комісію в розмірі та в порядку, передбаченому цим договором та згідно з умовами Договору;

- повернути кредит в повному обсязі та в строки, передбачені Договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадку настання несприятливих обставин/подій;

- безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні позивачу збитки, завдані невиконанням/неналежним виконанням умов Договору.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений позивачем та відповідачем Договір є кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується той факт, що на виконання умов Договору позивач надавав відповідачу кредитні кошти в розмірі, який не перевищує, погоджений сторонами максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією, і станом на 27.06.2014 сума неповернутого кредиту становила 3 917 272,19 доларів США.

Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особовим рахунком (а.с.82-86).

Крім того, відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі виконував зобов'язання зі сплати відсотків, що ним не заперечується.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В пункті 4.1 Договору сторони погодили, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову несплату процентів, відповідач сплачує неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення, та обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів до моменту погашення заборгованості;

Згідно з п. 4.3 Договору за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за Договором, визначених п. 3.4 (зокрема, але не виключно, ненадання/несвоєчасне надання документів, передбачених цим Договором (баланс, звіт про фінансові результати тощо), відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 5 000 грн.

З огляду на несвоєчасне виконання обов'язків по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, позивач, в порядку, встановленому Договором, нарахував відповідачу пеню та штраф.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач послався на те, що з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, він дізнався про те, що відповідач з 13.08.2015 знаходиться в стадії припинення за рішенням його засновників.

Факт наявності у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вказаного запису підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою з Інформаційно-ресурсного центру Міністерства юстиції України (https://usrinfo.irc.gov.ua/) (а.с. 73-75).

20.10.2015 встановлено строком для заявлення кредиторами своїх вимог.

За таких обставин, позивач звернувся до голови комісії з припинення/ліквідатора відповідача з вимогою кредитора (лист № 2607 від 26.08.2015 (а.с. 63), де, з огляду на припинення юридичної особи відповідача, заявив до нього вимоги щодо заборгованості за Договором, яка станом на 20.07.2015 становить: за основним боргом (кредитом) - 3 917 272,19 доларів США, за процентами - 476 402,50 доларів США, по сплаті пені - 3 622 412,02 грн., 3% річних від простроченої суми/суми заборгованості - 281 308,65 грн., штраф за неналежне виконання зобов'язань - 5 000 грн. На доказ направлення вказаного листа до матеріалів справи залучені копії опису вкладення та фіскального чеку № 8490 від 26.08.2015 (а.с. 64-65).

Відповідач на вказану вимогу не відповів, з огляду на що позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив зобов'язати ліквідаційну комісію відповідача визнати вимоги позивача з заборгованості за Договором, а саме: заборгованість за основним боргом (кредитом) - в сумі 3 917 272,19 доларів США, заборгованість за процентами - 476 402,50 доларів США та 3 908 720,67 грн., з яких заборгованість по сплаті пені - 3 622 412,02 грн., 3 % річних - 281 308,65 грн., та штраф в сумі 5 000 грн. та включити вказані грошові вимоги до ліквідаційного балансу.

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає невірним з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Статтею 105 ЦК України встановлено, що:

- учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію (ч. 1);

- учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи (ч. 3);

- до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється (ч. 4);

- строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (ч. 5);

- кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора (ч 6).

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи (ч. 8 ст. 111 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 112 ЦК України уразі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Водночас, відповідно до приписів ч. 5 ст. 112 ЦК України, вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Ухилившись від розгляду вимог позивача, відповідач фактично вказані вимоги не визнав.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства вимога кредитора має бути розглянута з прийняттям та направленням відповідного рішення ліквідаційною комісією не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора, а кредитор, у випадку відмови ліквідаційної комісії у задоволенні його вимог або ухилення від їх розгляду, має право на звернення до суду з відповідним позовом протягом місця з дати коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову, в той час як вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вважаються погашеними.

Таку ж правову позицію висловлено Вищім господарським судом України у постанові № 910/23637/13 від 13.08.2014.

Як встановлено судом, з відповідною вимогою позивач до відповідача звернувся 26.08.2015, проте доказів, які б надали можливість встановити дату отримання відповідачем вказаної вимоги, матеріали справи не містять, з огляду на що при обчислення такого строку слід керуватись строками, встановленими Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, згідно з якими строк пересилання рекомендованої кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) для даного випадку (направлення рекомендованої кореспонденції в межах області) становить день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку та чотири дні (п.п. 2 розділу ІІ).

Отже, вимогу позивача, з урахуванням вихідних днів, відповідач мав отримати 31.08.2015, а розглянути, відповідно, в строк до 30.09.2015 включно.

За таких обставин, з урахуванням вищезазначених строків пересилання поштових відправлень, отримати лист від відповідача за результатами розгляду заявлених кредиторських вимог позивач мав в строк до 06.10.2015 включно, а відтак, починаючи з 07.10.2015, позивач був обізнаний про те, що ліквідаційна комісія відповідача ухилилась від розгляду його кредиторських вимог, і саме з цієї дати розпочався місячний строк для звернення до суду з відповідним позовом.

З цим позовом позивач звернувся до суду 22.12.2015, про що свідчить відмітка відділення зв'язку на конверті, в якому позовна зава надійшла до суду першої інстанції, тобто з пропуском встановленого ч. 3 ст. 112 ЦК України строку для звернення до суду з відповідним позовом, який закінчився 06.11.2015 і є присічним, правом поновити який господарський суд не наділений.

Таким чином, відповідно до приписів ч. 5 ст. 112 ЦК України кредиторські вимоги позивача, щодо яких ним відповідачу було направлено вимогу кредитора № 2601 від 26.08.2015 та визнання яких є предметом цього позову, з 07.11.2015 вважаються погашеними.

За таких обставин, позовні вимоги про зобов'язання ліквідаційної комісії відповідача визнати вказані грошові вимоги та включити їх вимоги до ліквідаційного балансу задоволенню не підлягають як такі, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства. Рішення суду першої інстанції, яким ці позовні вимоги задоволені, підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову відмовляється у повному обсязі.

З огляду на підстави відмови у позові, а саме те, що заявлені позивачем кредиторські вимоги вважаються погашеними, колегією суддів не досліджуються правомірність визначення позивачем розміру таких вимог, оскільки дослідження та встановлення вказаних обставин в жодному разі не вплине на вирішення спору сторін по суті.

Щодо поданих відповідачем під час розгляду апеляційної скарги заяви про застосування строків позовної давності, клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи (заява про зарахування зустрічних однорідних вимог № 4 від 08.02.2016, розрахунок суми основного боргу та розрахунок процентів за кредитом) та клопотання про зупинення провадження у справі, в якому відповідач просить зупинити провадження у справі № 911/5503/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 622/469/15-ц, яка розглядається Золочівським районним судом Харківської області, слід зазначити таке.

Під час розгляду справи представник відповідача всі вказані заяви та клопотання підтримав, представник позивача вирішення клопотання про залучення додаткових доказів залишив на розсуд суду, а проти задоволення заяви про застосування строків позовної давності та клопотання про зупинення провадження у справі заперечив.

Враховуючи, що строк, встановлений ч. 3 ст. 112 ЦК України, який відповідач просить застосувати до спірних правовідносин, фактично не є строком позовної давності, та враховуючи підстави відмови судом у позові, відповідна заява відповідача задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання про долучення до матеріалів справи документальних доказів, слід зазначити таке.

Частиною 1 ст. 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього

Частинами 3, 4 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Під час розгляду апеляційної скарги представник відповідача зазначив про те, що причиною неподання додаткових доказів до суду першої інстанції було те, що відповідач не приймав участь в судових засіданнях в суді першої інстанції.

Пунктом 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 13.08.2008 № 01-8/482 «Про деякі питання застосування нори Господарського процесуального кодексу України» встановлено, що:

- відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 N 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена;

- дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу;

- водночас до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Про це Вищим господарським судом України зазначалося і в інформаційних листах від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007 N 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 N 01-8/164 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році" (пункт 23);

- у першому з названих листів викладено й правову позицію, згідно з якою примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій;

- згадані повідомлення разом з належним чином зареєстрованими у господарському суді примірниками процесуальних документів, що повернуті підприємствами зв'язку, приєднуються судом до матеріалів відповідної справи.

Водночас при дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що суд прешої інстанції всі судові документи направляв відповідачу за адресою: 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, 40, яка є адресою реєстрації відповідача та зазначається ним самим як власна адреса у документах, поданих на адресу суду, проте з вказаної адреси судові документи повертались з відміткою відділення зв'язку: «за закінченням терміну зберігання».

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про розгляду судом першої інстанції цієї справи. Неприйняття участі в судових засіданнях його представником фактично є наслідком поведінки самого відповідача, а відтак, не може вважатися поважною причиною неподання суду першої інстанції додаткових доказів в розумінні ст. 101 ГПК України.

Відповідач не наводить жодних інших обґрунтувань щодо неможливості подання додаткових документів до суду першої інстанції, а відтак, посилання відповідача на неможливість подачі їх суду першої інстанції до уваги колегією суддів не приймаються як такі, що спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, додані відповідачем під час розгляду справи судом апеляційної інстанції додаткові документи (заява про зарахування зустрічних однорідних вимог № 4 від 08.02.2016, розрахунок суми основного боргу та розрахунок процентів за кредитом) як додаткові докази колегією суддів не приймається, у задоволенні відповідного клопотання відмовляється.

Обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у справі № 911/5503/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 622/469/15-ц, яка розглядається Золочівським районним судом Харківської області, відповідач посилається на те, що під час розгляду по суті справи № 622/469/15-ц судом буде встановлюватись розмір заборгованості за Договором, що є суттєвим для вирішення справи №911/5503/15.

Проте, враховуючи підстави відмови у позові, встановлення розміру заборгованості відповідача за Договором жодним чином не впливає на вирішення спору сторін по суті, а відтак відсутня потреба у зупиненні провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 622/469/15-ц, яка розглядається Золочівським районним судом Харківської області, з огляду на що вказане клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 у справі № 911/5503/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову відмовляється повністю.

Судові витрати по справі, в тому числі і витрати відповідача на звернення з цією апеляційною скаргою, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротехпласт» на рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 у справі № 911/5503/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2016 у справі № 911/5503/15 скасувати і прийняти нове рішення.

3. В задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ідентифікаційний код 35894495) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротехпласт» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, 40, ідентифікаційний код 33414798) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 679 (дві тисячі шістсот сімдесят дев'ять) грн. 60 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Київської області .

6. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/5503/15.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха